Справа № 420/39782/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/39782/24
Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення в 2016, 2017, 2018 роках без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу за контрактом у ДПС України та згідно із наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31.01.2020р. за №50-ОС виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

8.12.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок допомоги на оздоровлення за 2013-2018 роки із урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889.

Однак, листом від 19.12.2024р. ВЧ НОМЕР_2 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889, з врахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_2 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.

Також суд вказав, що грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік виплачена позивачу у травні 2018 року, коли ОСОБА_1 вже не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у зв`язку з втратою з 1.03.2018р. наказом Міністерства внутрішніх справ від 2.02.2016р. №73 чинності, а тому вказана допомога не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого обраховано грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ та згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.01.2020р. №50-ОС "Про особовий склад" позивача з 2.02.2020р. виключено зі списків особового складу прикордонного згону та усіх видів забезпечення.

8.12.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив перерахувати грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010р. №889 "Питання забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", за відповідний місяць до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення.

Однак, листом від 19.12.2024р. за №09/Б-14312/14319 відповідач повідомив, що відповідно до п.8 Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 2.02.2016р. №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (в т.ч. допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, підйомної допомоги для членів сім`ї).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_2 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991р. №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII).

Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.1-3 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За приписами ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Підпунктами 3.7.1 та 3.7.4 пункту 3.7 розділу III Інструкції №425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, під час проходження військової служби відповідачем у травні 2016р. та у липні 2017р. було нараховано та виплачено грошову допомогу для оздоровлення в сумі 3 826,13грн. та 5 443,5грн. відповідно.

У свою чергу, спірним в межах розгляду даної справи є питання наявності підстав для включення при обчисленні цієї виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 (чинна з 2.10.2010р. по 1.03.2018р.), яка нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця протягом 2016 - 2017 років.

Так, Постановою №889 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, зокрема, Державної прикордонної служби у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (підпункт 5 пункту 1).

Пунктом 2 Постанови №889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї Постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Пунктом 2 Інструкції №73 визначено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;

2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

У даному випадку, як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок допомоги для оздоровлення, відповідач посилається на пункт 8 Інструкції №73, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Застосовуючи наведену Інструкцію №73 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги на оздоровлення, судова колегія зазначає про пріоритетність законів над підзаконними актами. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, прийняв Постанову №889, якою з 1.10.2010р. установлено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Зі змісту Постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ та Постанова №899, а не Інструкція №73, в частині обмеження включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021р. по справі №825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2022р. по справі №520/8887/2020.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021р. по справі №825/997/17 зазначила про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019р. по справі №755/10947/17).

Отже, суд першої інстанції слушно зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення.

Відтак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

В.О. Скрипченко