Справа № 500/933/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 500/933/25 пров. № А/857/23321/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль) у справі №500/933/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024 №0-1918-UA00985393, винесеного Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.

Позов обґрунтовує тим, що Головним управління ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024 №0-1918-UA0098539, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 197790,70 грн за 2023 рік. Зазначає, що вказаним податковим повідомленням-рішення визначено суму податку щодо нежитлового приміщення загальною площею 5904,20 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При обчисленні податку застосовано ставкою 0,5% з 01.01.2023 по 31.12.2023. Позивач вказує, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ним зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24), підстава виникнення права власності - Свідоцтво про придбання майна з електронних торгів нерухомого майна, що належало Відкритому акціонерному товариству "Вишнівецький сир завод". Позивач звертає увагу, що належний йому на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості є комплексом будівель та споруд сирзаводу та має ряд складових частин, які згідно класифікації будівель та споруд, відноситься до об`єктів харчової промисловості. Вказує, що рішенням Вишнівецької селищної ради №2091 від 04.07.2022 затверджено Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у якому встановлено ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, введені в дію з 01 січня 2023 року. Вказаним Положенням для будівель підприємств харчової промисловості визначено ставку податку у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м., в той час як оскарженим податковим повідомленням-рішенням при розрахунку суми податку застосовано іншу ставку податку, а саме: 0,5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м., що (як наслідок) нараховано податок в розмірі 197790,70грн, що на переконання позивача є суттєвим порушення оскільки належний позивачу об`єкт нерухомості оподатковується на інших, ніж застосовано умовах.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми "Ф" №0-1918-UA0098539 від 24 вересня 2024 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 197790 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот дев`яносто) гривень 70коп.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що позивач у підтвердження здійснення господарської діяльності у 2023 році (період, за який винесено спірне рішення контролюючим органом) за напрямом «харчова промисловість», не надав жодних доказів, а тому будівля, що належить позивачу, беззаперечно є об`єктом оподаткування, без застосування будь-яких пільг. Щодо обраної при розрахунку суми податку ставки податку згідно рішення органу місцевого самоврядування відповідач вказав, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутній розподіл нежитлових будівель та споруд, належних позивачу до класу «Будівлі промисловості» (код 1251) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а відтак за відсутності конкретизації щодо об`єкту нерухомого майна, відповідачем було застосовано ставку податку 0,5 % від мінімальної заробітної плати за 1кв.м. згідно рішення про встановлення податку у звітному періоді. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивачу - ОСОБА_1 , на праві власності належить нерухоме майно, що складається з будівель та споруд загальною площею 5904,20 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про придбання арештованого майна з електронних торгів від 31.12.2014, зареєстрованим в Реєстрі за №4559 приватним нотаріусом Джула О.М.

У вказаному Свідоцтві наведено опис об`єкта, а саме: цегляний будинок контори з вхідною площадкою, під літерою «А», цегляний будинок прохідної з вхідною площадкою під літерою «Б», цегляний виробничий будинок з прибудовою, цехом лактози, котельною, двома навісами, сходами та 5-ма вхідними площадками, під літерою «В», кам`яний, цегляний склад №1 під літерою «Г», цегляна насосна станція №1 під літерою «Д», цегляний склад №2 з прибудовою та вхідною площадкою під літерою «Е», цегляний склад №3 під літерою «Є», цегляний будинок (мойка молоко цистерн) під літерою «Ж», цегляна насосна (каналіз.) з підвалом під літерою «З», цегляна насосна №2 з вхідною площадкою під літерою «И», залізобетонний резервуар повторної води під №1, залізобетонний свіжої води під №2, залізобетонний резервуар стічних вод під №3, огорожа із заліза та залізобетонних панелей під №№4-10, димова труба під №11, асфальтне вимощення під літерою "І". Зазначено, що оцінка будівель та споруд становить 240900,00грн, яке придбане позивачем як гарантійний внесок за арештоване майно, що раніше належало Відкритому акціонерному товариству «Вишнівецький сирзавод» на підставі наказу органу Фонду державного майна Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Тернопільській області №982 від 30.07.1996 та зареєстроване Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації та записане в реєстрову книгу №1, номер запису: 60, реєстраційний номер: 22063638.

Право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна за позивачем зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2015, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, підстава виникнення права власності: Свідоцтво про придбання майна з електронних торгів нерухомого майна, що належало Відкритому акціонерному товариству «Вишнівецький сирзавод».

У Державному реєстрі речових на нерухоме майно внесено відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна та відомості про їх площі, а саме: будинок контори з вхідною площадкою, літ. «А» загальною площею 445,2 кв.м., будинок прохідної з вхідною площадкою, літ. «Б» загальною площею 26,3 кв.м., виробничий будинок з прибудовою, цех лактози, котельня, два навіси, сходи та 5-ма вихідними площадками, літ. «В» загальною площею 4555,5 кв.м., склад №1, літ. «Г» загальною площею 68,3 кв.м., насосна станція №1, літ. «Д», загальною площею 14,3 кв.м., склад №2, літ. "Е", загальною площею 332,8 кв.м., склад №3, літ. «Є», загальною площею 96,9 кв.м., будинок (мойки молокоцистерни), літ. «Ж», загальною площею 317 кв.м., насосна (каналіз.) з підвалом, літ. «З», загальною площею 33,4 кв.м., насосна №2 з вхідною площадкою, літ. «И», загальною площею 14,5 кв.м., резервуар повторної води, 1, резервуар свіжої води, 2, залізобетонний резервуар стічних вод під №3, огорожа 4-10, димова труба 11, асфальтне вимощення під літерою «І».

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна та винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1915-UA0098539 від 24.09.2024, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік в розмірі 197790,70грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правове регулювання спірних у справі правовідносин в аспекті оподаткування здійснено відповідно до наступних норм Податкового кодексу України (ПК України).

Виходячи із положень статей 10 та 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є складовою податку на майно, належить до місцевих податків.

Відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

За змістом підпунктів 12.3.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12.3.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному підпунктів 12.3.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12.3.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні підпунктами 12.3.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12.3.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII підпунктів 12.3.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12.3.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.1 статті 12 ПК України передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами Підпунктом 12.3.5 пункту 12.1 статті 12 ПК України, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Підпунктом 12.3.5 пункту 12.1 статті 12 ПК України із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За змістом підпунктів 266.2.1, 266.3.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14-1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві власності належить об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 5904,20кв.м., який складається з будівель та споруд та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про придбання арештованого майна з електронних торгів та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вишнівецькою селищною радою восьмого скликання прийнято рішення №2091 від 04.07.2022 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2023.

Вказаним рішенням затверджено Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Вишнівецької селищної ради Кременецького району Тернопільської області (Додаток №2).

Додатком 2.1 до вказаного Положення встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, введені в дію з 01.01.2023, а також перелічено адміністративно-територіальні одиниці, на які поширюється дія рішення органу місцевого самоврядування.

Як слідує зі змісту Додатку 2.1 Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Вишнівецької селищної ради Кременецького району Тернопільської області (Додаток), ставка податку за 1 кв. метр встановлена окремо для юридичних та фізичних осіб в розрізі класифікації будівель та споруд, проведеної відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації №507 від 17.08.2000.

Так зокрема, в Додатку міститься розділ "1251 Будівлі промисловості" у якому виокремлено ставки щодо таких будівель та споруд: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне ставка податку для фізичних осіб 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1915-UA0098539 від 24.09.2024 яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік в розмірі 197790,70грн.

Водночас, як слідує з Розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 та не спростовано відповідачем, при обчислені вказаної суми податку враховано рішення Вишнівецької селищної ради №2091 від 04.07.2022 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2023» та застосовано ставку податку для «1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне» у розмірі 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати, яка в свою чергу є максимальною ставкою податку для нерухомого майна, віднесеного до будівель промисловості.

Апелянт покликається на те, що позивач у підтвердження здійснення господарської діяльності у 2023 році (період, за який винесено спірне рішення контролюючим органом) за напрямом «харчова промисловість», не надав жодних доказів, а тому будівля, що належить позивачу, є об`єктом оподаткування, без застосування будь-яких пільг.

Апеляційний суд такі покликання та доводи податкового органу оцінює критично, позаяк позивач не заперечив обов`язку сплати податку за належне йому нерухоме майно площею 5904,20 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як і не вказав на те, що на його думку таких об`єкт нерухомого майна підпадає під будь-який із пунктів статті 266 ПК України, згідно яких визначено пільгу на оподаткування для певних видів нежитлової нерухомості.

Водночас, позивач зазначає про неправильність проведеного податковим органом саме розрахунку податку згідно оскарженого податкового повідомлення-рішення, позаяк податковим органом застосовано суттєво вищу ставку податку, встановлену рішенням органу місцевого самоврядування, ніж ту, яка підлягала застосуванню до типу будівель промисловості, до яких належить об`єкт оподаткування.

Заперечуючи проти таких доводів позивача податковий орган зазначив лише те, що оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно розподіл нежитлових будівель та споруд, належних позивачу до класу «Будівлі промисловості» (код 1251) відсутній, то відповідачем було застосовано ставку податку 0,5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. згідно рішення про встановлення податку у звітному періоді (максимально встановлену).

Із зазначених покликань апелянта висновується, що податковий орган при нарахуванні податку відніс належний позивачу об`єкт нерухомого майна до класу «Будівлі промисловості» (код 1251), поряд з цим обрав підклас «1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне», в той час як позивач вважає, що вказане нерухоме майно слід віднести до підкласу «1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості».

Щодо визначення до якого підкласу Будівель промисловості відноситься належне позивачу нерухоме майно площею 5904,20кв.м. за адресою: смт. Вишнівець, вулиця Вільхова, номер 13, Збаразького району, Тернопільської області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від №507 від 17.08.2000 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з якими: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», та який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості» 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне2.

Колегія суддів зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

В матеріалах справи знаходиться Технічний паспорт на нежитлові та споруди, що розташована за адресою: смт.Вишнівець, вулиця Вільхова, номер 13, Збаразького району, Тернопільської області. Згідно технічних характеристик вказаного об`єкту, він складається з несуче-огороджувальних конструкцій, які утворюють наземні та підземні приміщення, призначені для перебування людей, розміщення устаткування, а також предметів.

Водночас, із змісту Свідоцтва про придбання позивачем нерухомого майна з електронних торгів, такий об`єкт нежитлової нерухомості належав Відкритому акціонерному товариству «Вишнівецький сирзавод» основним видом економічної діяльності якого згідно відомостей з ЄДРПОУ є «15.51.0 Перероблення молока та виробництво сиру», інші види «51.33.0 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами», та сам завод є діючим суб`єктом господарювання.

Зважаючи на технічні характеристики належного позивачу нежитлового майна, та його функціональне призначення, суд апеляційної інстанції наголошує, що вказана нежитлова нерухомість, є виробничими будинками та спорудами, а відтак відноситься до класу 1251 «Будівлі промисловості» підклас 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості».

Колегія суддів зазначає, що Додаток 2.1 Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Вишнівецької селищної ради Кременецького району Тернопільської області містить виокремлений підклас 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості" із встановленням для нього ставки податку в розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м., а відтак вона підлягала до застосування при розрахунку відповідачем позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками нежитлової нерухомості.

Проте, апелянт обрав ставку податку для будівель підкласу 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне» та не навів жодних належних обґрунтувань з їх документальним підтвердженням в частині того, що вказана нерухомість позивача за своїми технічними характеристиками та функціональним призначенням відноситься до підкласу 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми «Ф» №0-1918-UA0098539 від 24 вересня 2024 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 197790 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот дев`яносто) гривень 70 коп.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 500/933/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар