Справа № 420/13401/21
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа №420/13401/21

касаційне провадження № К/990/27955/22, К/990/28020/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрошляхбуд" та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 (суддя Радчук А.А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2022 (головуючий суддя - Кравченко К.В., судді - Джабурія О.В., Вербицька Н.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбуд» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрошляхбуд" (далі - Товариство, позивач, платник) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - Управління, відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 №.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення з підстав недослідження контролюючим органом під час перевірки, як позивачем виконувалися роботи з використанням товару у якості матеріалів, який, на думку відповідача, не був придбаний. Позивач вважає, що відповідачем не враховано факт реальності господарських операцій з постачання товару на адресу позивача від контрагента-постачальника ТОВ «ІНДА СТРІ» у червні та липні 2019 року, який встановлено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі №420/2565/20. Позивач вважає, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту.

Зазначив, що господарські операції із зазначеним контрагентом фактично відбулися, спричинили зміну активів та зобов`язань Товариства, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, ґрунтуються лише на припущеннях, не підтверджуються об`єктивними даними і не можуть слугувати підставою для висновків про нереальність господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 11.01.2022 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 490001,99 та в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 122500,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від господарських та виробничих можливостей контрагента, а тому платник податку не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції погодився з висновками контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 289600,01 грн по господарським операціям із ТОВ «Транс Компані Проджект» та на суму 132729,00 грн по операціям із ТОВ «Катранс Компані», зазначивши, що складені від імені цих контрагентів первинні документи не можуть бути доказами реальності господарських операцій між позивачем та цими підприємства в силу обставин, встановлених вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2020 у справі №752/5704/20 стосовно ОСОБА_1 , та з огляду на те, що первинні бухгалтерські документи від імені зазначених суб`єктів господарювання були підписані саме ОСОБА_1 .

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.09.2022 рішення суду першої інстанції змінив шляхом викладення абзаців другого та четвертого цього рішення в новій редакції. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 490002,00 грн та в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 185850,00 грн. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 10137,14 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ні в розрахунку штрафних санкцій, ні поданих відповідачем у даній справі запереченнях на позов, апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу контролюючий орган жодним чином не обґрунтував правомірність застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 25% згідно з пунктом 123.2 статті 123 ПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що наведені в акті перевірки обґрунтування висновку про нереальність вчинених позивачем господарських операцій із зазначеними вище контрагентами не дають обґрунтованих підстав суду стверджувати, що дії позивача по проведенню таких операцій із ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані» підпадають під ознаки, які наведені у частини другій пункту 109.1 статті 109 ПК України і свідчать про умисність таких дій. Враховуючи ненадання відповідачем достатніх та безумовних доказів того, що позивач удавано та цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог ПК України по операціям із ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість застосування спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної санкції в розмірі 25% від суми заниження податкових зобов`язань, і вважає, що внаслідок заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям із ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані» за основним платежем на суму 422329,00 грн, і зазначив, що правомірним буде застосування до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної санкції в розмірі 10% визначеного податкового зобов`язання, тобто в сумі 42233,00 грн.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині відмови у позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій позивач визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яким передбачено право на касаційне оскарження, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, з посиланням у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

В касаційній скарзі позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції не були враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 18.12.2019 у справі №560/435/19, від 02.07.2019 у справі №826/15215/15, від 10.12.2019 у справі №808/4131/16.

Також, як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на положення пунктів 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Позивач зазначає про неправильне застосування положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-ХІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та зазначає про те, що платник податків не може нести відповідальність за неправомірні дії та неправильне відображення у податковому обліку господарських операцій своїх контрагентів.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, відповідач також подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій відповідач визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, яким передбачено право на касаційне оскарження, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, з посиланням у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судом апеляційної інстанції не були враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №200/6804/19, від 28.05.2021 у справі №819/357/16, від 20.12.2021 у справі №640/16024/19, від 14.12.2021 у справі №400/3273/19.

Також, як на підставу касаційного оскарження відповідач покликається на положення пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідач зазначає, що судами неправильно застосовані положення статей 1, 9 Закону №996-XIV, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, стверджує, що судами залишено поза увагою не підтвердження господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами з підстав відсутності первинних документів в підтвердження таких господарських операцій, наявності недоліків у первинних документах, наявності негативної інформації відносно контрагента позивача, відсутності у контрагента позивача необхідної кількості трудових ресурсів, основних засобів, матеріальних активів, відповідних ресурсів для здійснення таких операцій та наявності кримінальних проваджень відносно посадових осіб контрагентів позивача за фактом фіктивного підприємництва.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 02.11.2022 відкрив провадження за касаційною скаргою позивача, ухвалою від 07.11.2022 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просив залишити їх без змін, а касаційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.11.2025 призначив справу до касаційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 05.11.2025.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційних скаргах доводи та дійшов наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Товариство зареєстровано як юридична особа 23.01.2004, основними видами діяльності якого є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; 42.91 Будівництво водних споруд; 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.; 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.13 Розвідувальне буріння; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 Малярні роботи та скління; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 42.11 Будівництво доріг і автострад; 42.21 Будівництво трубопроводів.

Контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства за період з 01.01.2019 по 31.03.2021, за результатами якої складений акт від 15.06.2021 №115228/15-32-07-01-17/05407344 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення платником вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 912331,00 грн, у тому числі по періодах: в червні 2019 року на суму 73600,00 грн; в серпні 2019 року на суму 506563,00 грн; у вересні 2019 року на суму 32977,00 грн; в жовтні 2019 року на суму 132729,00 грн; в листопаді 2019 року на суму 38312,00 грн; в грудні 2019 року на суму 128150,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 №, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1040414,00 грн, з яких: за податковим зобов`язанням на суму 912331,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 228083,00 грн.

Фактичною підставою для висновків про зазначені правопорушення слугували висновки контролюючого органу про неможливість придбання Товариством бітуму дорожнього БНД 60/90, бітумної емульсії ЕКШМ-60, брусу 5x15 мм, досок обрізних хвої 2 сорту, лінолеуму напівкомерційного, лінолеуму паркетного, щебню фракції 5/20 на загальну суму 5473983,90 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 912331,00 грн, від ТОВ «ТК Галактика», ТОВ «Інда Стрі», ТОВ «Транс Компані Проджект, ТОВ «Катранс Компані», ТОВ «Вензел Прайд», ТОВ «Керуш Байт» (змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба»), з підстав того, що:

згідно даних інтегрованої автоматизованої інформаційної системи ДПС «Податковий блок», Єдиного реєстру податкових накладних, підсистеми «Архів електронної звітності» та даних поданого до податкового органу додатку №5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» встановлено відсутність джерела походження товарів у вищевказаних контрагентів по ланцюгу постачання, невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих товарів;

аналізом діяльності вищевказаних суб`єктів господарювання - постачальників Товариства встановлено неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з: відсутністю основних засобів необхідних для здійснення господарських операцій, трудових ресурсів, незнаходженням за податковою адресою, наявністю розбіжностей між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом;

згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних на перевезення товару встановлено неможливість перевезення вищевказаного товару у зв`язку з відсутністю взаємовідносин між зазначеними в товарно-транспортних накладних Відправника, Отримувача та Перевізника;

згідно наданих до перевірки паспортів, сертифікатів щодо походження придбаної платником у вищевказаних контрагентів продукції встановлено відсутність взаємовідносин (фактичного придбання) товарів у виробників чи імпортерів по ланці постачання;

згідно наявних податкових інформацій (інших матеріалів контрольних дій) складених органами державної податкової служби відносно вищевказаних суб`єктів господарювання - постачальників Товариства встановлено неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з: відсутністю основних засобів необхідних для здійснення господарських операцій, трудових ресурсів, незнаходженням за податковою адресою, невідповідністю номенклатури придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг), наявність розбіжностей між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені положеннями статті 198 ПК України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу першого пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №996-ХІV).

За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак, підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, вирок щодо посадової особи контрагента, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правомірності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з наступними контрагентами, постачальниками: ТОВ «ТК Галактика» за договором купівлі-продажу від 03.06.2019 №17; ТОВ «Інда Стрі» за договором купівлі-продажу від 03.06.2019 №17; ТОВ «Транс Компані Проджект» за договором купівлі-продажу від 05.08.2019 №27; ТОВ «Катранс Компані» за договором купівлі-продажу від 01.10.2019 №11; ТОВ «Вензел Прайд» за договором купівлі-продажу від 25.11.2019 №21; ТОВ «Керуш Байт» (змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба») за договором купівлі-продажу від 04.09.2019 №04/09/19, предметом яких є придбання товарно-матеріальних цінностей, зокрема, бітуму (БНД 60/90, БНД 70/100, БНД 90/130) мазуту, пічного палива, всіх видів Емульсії, Мастила.

На підтвердження здійснення наведених господарських операцій позивачем надано до суду специфікації, податкові, видаткові та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, виписки з банку, відомості бухгалтерського обліку та інші первинні документи.

Надані позивачем первинні документи по операціям із ТОВ «ТК Галактика», ТОВ «Інда Стрі», ТОВ «Вензел Прайд», ТОВ «Керуш Байт» (змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба») відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону №996-ХІV, а також підтверджують здійснені господарські операції.

Ураховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТК Галактика», ТОВ «Інда Стрі», ТОВ «Вензел Прайд», ТОВ «Керуш Байт» (змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба») та, відповідно, правомірність формування позивачем податкового кредиту по операціям із ТОВ «Інда Стрі» на суму 475339,00 грн, ТОВ «Вензел Прайд» на суму 128150,00 грн, ТОВ «ТК Галактика» на суму 73600,00 грн та ТОВ «Керуш Байт» змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба») на суму 32976,66 грн.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача, оскільки такі доводи досліджено судами попередніх інстанцій і надано їм оцінку, та, як зазначалось раніше, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або інші суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на відсутність окремих документів, оскільки зазначене повинне оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції, зокрема, змісту робіт, послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Приймаючи до уваги встановлення судами використання позивачем у власній господарській діяльності придбаних послуг, руху активів по господарських операціях між позивачем та ТОВ «ТК Галактика», ТОВ «Інда Стрі», ТОВ «Вензел Прайд», ТОВ «Керуш Байт» (змінено назву на ТОВ «Стіл Глоба»), колегія суддів не погоджується з доводами контролюючого органу на відсутність доказів використання придбаних послуг (робіт) у господарській діяльності та неправомірність податкового кредиту з податку на додану вартість за наведеними вище господарськими операціями.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані», з огляду на відсутність у вказаних контрагентів необхідних матеріально-технічних засобів та трудових ресурсів, відсутності зазначених товариств за місцезнаходженням, неподання ними звітності, маніпулювання показниками податкової звітності, а також з огляду на наявність вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2020 у справі №752/5704/20, стосовно створення та діяльності ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані», яким установлено, що ці суб`єкти господарювання були створені із залученням ОСОБА_1 без мети здійснення реальної господарської діяльності, а сам ОСОБА_1 виступив лише номінальним керівником вказаних підприємств без наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність на вказаних підприємствах і достовірно розумів, що він вносить неправдиві відомості в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації зазначених юридичних осіб, оскільки останній та невстановлена досудовим розслідуванням особа домовились, що ОСОБА_1 буде значитися посадовою особою на вищезазначених підприємства, проте до діяльності підприємств він не буде мати ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням реквізитів вказаних підприємств будуть займатись інші особи.

Судами також установлено, що усі без виключення надані до матеріалів справи по операціях із ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані» договори та первинні документи, зокрема, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі, рахунки фактури тощо, від імені ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані» підписані саме ОСОБА_1 .

Верховний Суд вказує, що саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність таких обставин можуть свідчити на підтвердження позиції контролюючого органу.

Ураховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Транс Компані Проджект» та ТОВ «Катранс Компані» та протиправність формування платником податкового кредиту за цими операціями.

Оскільки касаційна скарга Управління не містить доводів стосовно протиправності рішення суду апеляційної інстанції в частині неправильного застосування положень пунктів 123.1, 123.2 статті 123 ПК України, то рішення суду апеляційної інстанції не перенлядається у зазначеній частині , з огляду на положення статті 341 КАС України.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваного податкового повідомленяь-рішення у визначеній судом апеляційної інстанції частині.

Сторони доводами касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірності відображення у податковому обліку податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з наведеними вище контрагентами у визначеній судом апеляційної інстанції частині. Сторони у касаційних скаргах не обґрунтували і не зазначили, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Сторони у касаційних скаргах фактично просять про переоцінку, додаткову оцінку доказів стосовно реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрошляхбуд" та касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева Р.Ф. Ханова В.В. Хохуляк