Справа № 440/2976/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 р. Справа № 440/2976/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 12.05.25 по справі № 440/2976/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідки за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправний характер бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаправленні на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідки за формою згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» (далі по тексту Порядок № 413), яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, оскільки позивач, який перебував тривалий час у АДРЕСА_1 та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, набув право на отримання статусу учасника бойових дій.

Повідомив, що внаслідок такої бездіяльності відповідача, представником позивача було направлено до ВЧ НОМЕР_1 заяву із вимогою про видачу такої довідки, у відповідь на що, листом від 11.02.2025 № 220 ВЧ НОМЕР_1 проінформував, що заяву про отримання довідки командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_1 в бойових дій розглянуто та відмовлено у її задоволенні за недостатністю документів, що не може вважатись обґрунтованим.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі № 440/2976/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у не наданні довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі № 440/2976/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції про дискреційність повноважень відповідача щодо видачі довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413, є помилковим, оскільки у спірних правовідносинах відповідач, листом від 11.02.2025 № 220 повідомив, що заяву на отримання довідки командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_1 в бойових діях було розглянуто і відмовлено за недостатністю документів, а відтак, суб`єкт владних повноважень вже використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, а тому зазначені повноваження не є дискреційними, що свідчить про наявність підстав для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення.

Відповідач, також не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 440/2976/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Наполягав, що в діях відповідача відсутні будь-які ознаки протиправності, оскільки всупереч вимог Порядку № 413 позивачем не надано інформацію про періоди та райони безпосереднього виконання заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а для видачі довідки необхідно зазначити саме таку інформацію.

Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин Порядок № 413 не передбачав довідку за формою згідно з додатком 6.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу Генерального штабу Збройних сил України від 03.02.2022 №15/ДСК молодший сержант ОСОБА_1 з 10.02.2022 залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Даний факт підтверджується копією наказу.

Відповідно до витягів з наказів Командувача угруповання об`єднаних сил від 12.02.2022 № 35/дск та від 16.04.2022 № 83/дск, з 12.02.2022 по 18.04.2022 ОСОБА_1 перебував у м. Часів Яр, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Даний факт підтверджується копіями наказів.

Позивач 20.11.2024 направив заяву до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами: 1) надати довідку командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в бойових діях, форма якої затверджена Постановою Кабміну № 413; 2) за необхідності звернутися до Командування об`єднаних сил з метою витребування наказів та бойових розпоряджень Командувача угруповання об`єднаних сил за період перебування в розпорядженні військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповіді на вищевказану заяву позивачу не надходило.

23.01.2025 представником позивача було направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 з метою отримання інформації щодо стану розгляду раніше поданої заяви в інтересах Позивача.

Листом від 11.02.2025 № 220, Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що заяву на отримання довідки командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_1 в бойових діях було розглянуто і відмовлено за недостатністю документів. Молодший сержант ОСОБА_1 не надав не один з визначених документів, що підтверджують його участь, таких як: витяги з бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у не наданні довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач брав участь у бойових діях з 10.02.2022 по 18.04.2022, перебуваючи у місті Часів Яр, для участі у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, а тому набув право на отримання довідки про статус учасника бойових дій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 Порядку № 413 та направити до відповідної комісії матеріали, суд першої інстанції виходив із дискреційності таких повноважень відповідача.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України , з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 3551-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням положень статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно із статтею 5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до підпункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, або їх представники мають право відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг" подати заяву про надання статусу учасника бойових дій, у тому числі засобами Реєстру та/або Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони, та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, повноваження якої визначаються законодавством.

У такій заяві зазначаються відомості про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення та перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також додаються копії відповідних документів, засвідчені підписом суб`єкта звернення (за наявності).

Якщо особа, яка подає заяву про надання статусу учасника бойових дій, не володіє такими відомостями (документами), комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій витребовує такі відомості (документи) за запитом в уповноваженого органу або особи в рамках міжвідомчої взаємодії суб`єктів владних повноважень, але не пізніше ніж через п`ять календарних днів від дати надходження такої заяви. Уповноважений орган або особа зобов`язані надати запитувані відомості (документи) або обґрунтувати причину відмови у наданні не пізніше ніж через 15 календарних днів від дати надходження такого запиту.

Не пізніше ніж через 10 календарних днів після отримання відомостей (документів) комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій приймає рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій.

Особливості набуття статусу учасника бойових дій під час дії воєнного стану визначені статтею 6-1 Закону № 3551-XII.

Так, згідно із цією статтею під час дії воєнного стану військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового і начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, військовослужбовці Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України під час дії воєнного стану, виконуючи бойові завдання безпосередньо в районах ведення бойових дій, незалежно від тривалості виконання таких завдань, або брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, набувають статусу учасника бойових дій на підставі довідки або відомостей про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Довідка про безпосередню участь у бойових діях) у формі та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання статусу учасника бойових дій, зазначений в абзаці 1 пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, визначений Порядком № 413.

Як зазначено у абзаці другому пункту 2 Порядку № 413, статус учасника бойових дій надається, крім інших, військовослужбовцям Збройних Сил, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань, проведення розвідувальних заходів, зокрема, які отримали травми (поранення, контузії, каліцтва) (пункт 2-1 Порядку №413).

У відповідності до абзацу десятого пункту 4 Порядку № 413 для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, підставою для надання статусу учасника бойових дій є довідка за формою згідно з додатком 6.

Особи, зазначені в абзаці десятому пункту 4 Порядку № 413, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань (абзац одинадцятий пункту 4 Порядку №413).

Абзацом п`ятим пункту 6 Порядку № 413 установлено, що для надання статусу учасника бойових дій особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.

Згідно ж пункту 8 Порядку № 413, у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань командири (начальники) військових частин зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідку за формою згідно з додатком 6.

Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та виконання нею особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. Наявність таких обставин є правовою підставою для подачі командирами (начальниками) військових частин на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.

У взаємозв`язку із наведеним, Верховний Суд у справі № 140/9090/24 від 23.07.2025 зазначив, що за приписами статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27 червня 2024 року у справі №200/3996/23, постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.

У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.

Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу із наказу Генерального штабу Збройних сил України від 03.02.2022 № 15/ДСК молодший сержант ОСОБА_1 з 10.02.2022 залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до витягів з наказів Командувача угруповання об`єднаних сил від 12.02.2022 № 35/дск та від 16.04.2022 № 83/дск, з 12.02.2022 по 18.04.2022 ОСОБА_1 перебував у м. Часів Яр, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Даний факт також підтверджується відзнакою Президента України «ЗА ОБОРОНУ УКРАЇНИ», яка затверджена Указом Президента України № 559/2022. Відповідно до вказаного Указу, Відзнакою Президента України "За оборону України" нагороджуються особи з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, у здійсненні заходів із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Таким чином, згідно з вказаними документами, позивач брав участь у бойових діях з 10.02.2022 по 18.04.2022, перебуваючи у місті Часів Яр, для участі у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

При цьому, колегія суддів зауважує, що враховуючи положення статті 6 Закону № 3551-XII та пунктів 4, 5 Порядку № 413, визначальною підставою для надання статусу учасника бойових дій є не формальне подання повного пакета документів, а підтвердження факту безпосередньої участі особи в бойових діях або заходах із забезпечення оборони України. Документи виступають лише засобом доведення цієї участі, а не самостійною умовою для визнання такого статусу. Відтак, формальний підхід до розгляду поданих матеріалів, без врахування їх реального змісту та обставин, що свідчать про виконання особою завдань у зоні бойових дій, є неправомірним і суперечить меті правового регулювання законодавства у сфері захисту прав ветеранів війни.

Такий підхід ґрунтується не лише на тлумаченні Порядку № 413, а й на реалізації гарантованого статтею 17 Конституції України обов`язку держави щодо соціального захисту громадян, які захищають суверенітет та територіальну цілісність України. Формальний підхід, що ігнорує доведені факти реальної участі особи в обороні держави, є неприпустимим, оскільки нівелює саму суть та мету Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, положення Порядку № 413 саме на командирів (начальників) військових частин покладають обов`язок протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідку за формою згідно з додатком 6.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 Порядку № 413, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, вправі очікувати від командирів (начальників) військових частин (органів, підрозділів) складання та подання до відповідної комісії довідки за формою згідно з додатком 6. Зволікання у здійсненні таких дій за певних умов та обставин може розцінюватися як протиправна бездіяльність.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2025 по справі № 140/9090/24.

Однак, командир НОМЕР_1 , у підпорядкуванні якої перебував ОСОБА_1 , за відсутності будь-яких правових підстав, ані позивачу, ані до відповідної комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не підготував та не видав довідку про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, й, як наслідок, допустив протиправну бездіяльність, на якій наполягав позивач при зверненні до суду із цим позовом.

Крім того, стверджуючи про відсутність документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях, ВЧ НОМЕР_1 не вживалось жодних заходів з метою отримання таких відомостей у Командування об`єднаних сил.

Колегія суддів зауважує, що відповідні документи (бойові накази (бойові розпорядження), журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості, рапорти (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах) не можуть знаходитися у позивача, оскільки оформлюються начальником (командиром) підрозділу, де проходить службу (куди відряджений) військовослужбовець, що свідчить про формальний підхід відповідача при вирішенні отриманої від ОСОБА_1 заяви від 20.11.2024.

З огляду на вказане, враховуючи, що за приписами Порядку № 413 протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань командири (начальники) військових частин не наділені правом, а є зобов`язаними подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебував військовослужбовець, довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів позивача, що має наслідком задоволення вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення .

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У справі, що переглядається, повноваження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу довідки про безпосередню участь військовослужбовця в бойових діях були реалізовані відповідачем шляхом прийняття листа від 11.02.2025 № 220, яким повідомлено про наслідки такого розгляду, зокрема, про відсутність у відповідача правових підстав для видачі спірного документа через недостатність документів.

Однак, за приписами Порядку № 413 саме на командирів (начальників) військових частин покладається обов`язок протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідку за формою згідно з додатком 6 та вживати відповідні заходи з метою витребування документів.

Враховуючи викладене, з огляду на дотримання позивачем всіх умов при зверненні до відповідача із заявою від 20.11.2024, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413 та подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413.

Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправний характер дій відповідача, однак обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі № 440/2976/25 в частині відмови у задоволенні позову та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413 та подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413.

В іншій частині задоволення позову рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 440/2976/25 слід залишити без змін.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі № 440/2976/25 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Прийняти в цій частині постанову про задоволення позову.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413 та подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови № 413.

В іншій частині задоволення позову рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 440/2976/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко О.А. Спаскін