Справа № 280/6764/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 листопада 2025 року Справа № 280/6764/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікова Н.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У військово-обліковому документі, сформованому в мобільному застосунку «Резерв+», наявний припис про порушення правил військового обліку. Позивач стверджує, що правил військового обліку не порушував, уточнив свої військово-облікові дані вчасно, повісток не отримував, а також щодо нього не складалось ні протоколів, ні постанов про притягнення до адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим, представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (як вищестоящого органу над Відповідачем) з проханням надати інформацію про наявність порушень, їх суть та докази, а також чи притягувався позивач до адміністративної відповідальності. У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив, що позивач «вважається нібито порушником правил військового обліку» із внесенням відомостей про це до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРПВР). При цьому, Відповідач підтвердив відсутність будь-яких матеріалів справи, протоколу чи постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Позивач вважає дії Відповідача необґрунтованими й незаконними, а внесення відомостей про порушення правил військового обліку до ЄДРПВР неправомірним, оскільки: До ЄДРПВР, згідно зі статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», вносяться саме відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чого стосовно Позивача не відбувалося. Відповідач діяв не у спосіб та не в порядку, визначеним законом, оскільки вчинив внесення даних без розгляду справи, доведення вини та прийняття відповідної постанови. На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_6 протиправними та зобов`язати виключити з ЄДРПВР дані щодо наявності порушень правил військового обліку.

Ухвалою судді від 11.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

01.09.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що як видно із роздруківки із застосунку «Резерв+» ОСОБА_1 , яку він сформував 15.07.2025 року о 22 годині 16 хвилин та надав у якості доказу до свого позову - він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно даних обліку - за адресою: АДРЕСА_1 ), однак у цьому застосунку відображається зареєстрована/ задекларована ним адреса його фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 . Звертаю увагу суду, що ця сама ж адреса: АДРЕСА_2 зазначається позивачем і у його поданому ним до суду позові, а отже вона є дійсною адресою фактичного місця проживання позивача. Ця ж сама адреса зазначається і Запорізьким окружним адміністративним судом у своїй ухвалі від 11.08.2025 року по справі №280/6764/25, тому ця зазначена позивачем адреса його фактичного місця проживання - не викликає сумнівів у її дійсності. Згідно даних Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 став на облік як внутрішньо переміщена особа з 21.04.2022 року, у наслідок чого УСЗН Богодухівської РДА (Коломацький) йому було видано відповідну довідку ВПО №6336-. А отже ОСОБА_1 дійсно є порушником правил військового обліку, а саме вимог приведеної вище частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, у відповідності до якої: «у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування а соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи» , за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 210 КУпАП, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, яке вчинене в особливий період. Згідно до приписів та вимог ст.ст.254 та 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення оформлюється тільки у присутності особи, відносно якої він складається. Тому, ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відповідності до пункту 79 Порядку №1487, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до органів Національної поліції України було подано звернення про розшук ОСОБА_1 , для встановлення місця його перебування та його доставлення як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП. Таким чином, позивача ОСОБА_1 було правомірно оголошено у розшук для його доставлення і складання відносно нього протоколу про порушення ним вимог частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII за вчинення ним у зв`язку із цим адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, як порушника правил військового обліку, вчиненого в особливий період і для усунення цих порушень йому необхідно не чекати, поки його примусово доставлять, а особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 , знятися з військового обліку у цьому ТЦК та стати у семиденний строк після цього зняття у відповідності до вимог ч.4 ст.37 Закону №2232-XII на військовий облік відповідного ТЦК та СП за місцем свого фактичного проживання та реєстрації як внутрішньо переміщеної особи (ВПО). З огляду на вищевикладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовозобов`язаний, звання рекрут.

Згідно з відомостями в системі «Резерв+» також наявна відмітка "Порушення правил військового обліку".

Представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 з адвокатським запитом про надання інформації.

ІНФОРМАЦІЯ_8 надав відповідь від 26.07.2025 № 6144 у якій повідомив, позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_5 надано відповідь від 24.07.2025, якій зазначено, що позивачем при оновленні облікових даних вказано проживання АДРЕСА_2 чи він порушив правила в/о відповідно до ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» . 18.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 було подано звернення про розшук, відносно ОСОБА_1 , до органів Національної поліції України, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, для встановлення місця перебування та доставлення. як такого, шо вчинив адміністративне правопорушення за ст 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 не складався.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку з боку відповідача, у зв`язку із цим звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

На виконання частини п`ятої статті 33 Закону № 2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30.12.2022 №1487 затвердив "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном". (далі - Порядок №1487).

Згідно з п. 2 Порядку № 1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1951-VII основними завданнями Реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, суд зазначає, що до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповіддю відповідача на адвокатський запит позивача, ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку. Протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, і постанова про адміністративне стягнення не виносилась.

При цьому, незважаючи на відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності, у застосунку «РЕЗЕРВ+» (який є складовою Реєстру), відповідач відобразив інформацію про те, що позивач вчинив «порушення правил військового обліку».

Суд зазначає, що Реєстр призначений для зберігання та обробки фактів, встановлених у законному порядку, зокрема факту притягнення до адміністративної відповідальності. Як наслідок, відсутність такого факту як постанови про притягнення до адміністративної відповідальності унеможливлює законне внесення до Реєстру відомостей про "порушення військового обліку".

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу скеровувалась повістка на прибуття з метою уточнення військово-облікових даних.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що у матеріалах справи відсутні докази порушення позивачем правил військового обліку.

Оскільки, притягнення до відповідальності позивача не було, відповідний протокол відносно позивача не складався, суд зазначає, що відомості про «порушення правил військового обліку» до Реєстру відносно нього внесені безпідставно.

За приписами частини восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відновлення порушених прав позивача належить здійснити шляхом зобов`язання відповідача, як орган ведення Реєстру, вчинити певні дії.

З цих підстав позовні вимоги в частині визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивача та зобов`язання відповідача виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку підлягають задоволенню.

Щодо інших покликань відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, в даній справі, відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору сплачену позивачем при зверненні до суду.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу позивача, що ним заявлено одну вимогу немайнового характеру, за яку сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 грн

Частиною першою, другою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У статті 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто, при зверненні до суду позивачу належало сплатити судовий збір у сумі 968,96 грн. За таких обставин, позивачем надміру сплачено судовий збір у сумі 242,24 грн.

За приписами статті 7 частини першої пункту 1 Закону № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. При цьому питання про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 242, 24 грн. може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_4 ) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити відомості про порушення правил військового обліку відносно ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968, 96 гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова