Справа № 600/879/25-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/879/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю:

секретаря судового засідання Стоян А.О.

представника позивача Кропивницької У.М.

представника відповідача Чокан М.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 11.11.2024 № 00000/22481/Ж10/24-13-07-04 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 827665,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що працівниками Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) проведено фактичну перевірку в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: Кардинала Йосипа Сліпого, 1/12, місто Тернопіль, в якому він здійснює господарську діяльність. Під час перевірки він надав наступні документи: договір комісії, договір суборенди, акти приймання-передачі товарів, форму введення обліку товарних запасів, договори про співпрацю, а також інші документи. Позивач стверджує, що наказ містить лише покликання на норму. При винесенні цього наказу не зазначено підстав для проведення фактичної перевірки. Для платника податків не видається можливим ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення фактичної перевірки та визначити яка інформація свідчить про порушення законодавства або про їх можливі порушення і в якому порядку вона була отримана. Отже, фактична перевірка призначена за відсутності законних на те визначених цією нормою підстав. Разом із цим, працівники ДПС не взяли до уваги надані первинні документи, припустили вчинення платником податків порушень пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, і як наслідок, порушуючи права платника податків, норми податкового законодавства, склали акт фактичної перевірки від 09.10.2024 № 002722 (зареєстрований в органі ДПС 10.10.2024 під № 13753/19/00/0704/)) за відсутності жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення суб`єктом господарювання таких порушень.

На підставі вказаного акту ГУ ДПС у Чернівецькій області прийняло податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 11.11.2024 № 00000/22481/Ж10/24-13-07-04 про застосування відносно позивача фінансових санкцій на суму у сумі 827665,00 грн. Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Зокрема, вказує на відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки, за результатами якої прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Також зазначає, що під час проведення фактичної перевірки працівникам податкового органу були надані первинні документи, які підтверджують походження матеріальних цінностей, що були в магазині, у зв`язку з чим вважає, що ним не було допущено порушення пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257 - 262 КАС України з повідомленням (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 23.06.2025 у задоволені клопотання представника відповідача про залучення до участі по справі третьої особи, - відмовлено.

Головне управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив, в якому заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що ГУ ДПС у Тернопільській області відповідно до наказу від 27.09.2024 №2103-п проведено фактичну перевірку позивача з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податку розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, оформлення трудових відносин з працівниками. Вважає, що фактична перевірка проведена правомірно, наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності, передбачених ПК України підстав для її проведення. Вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у п.п. 80.2.2 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України. В ході проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Тернопільській області встановлено здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку та на які не надано документів щодо підтвердження обліку та походження товарів у місці здійснення господарської діяльності на загальну суму 827665,00 грн. На підставі висновку акту перевірки винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке на думку відповідача, прийнято правомірно, у відповідності до норм податкового законодавства. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалою суду від 24.06.2025 здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до правилами загального позовного провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення.

Заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність із 24.05.2022, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 000151617 (а.с. 14).

Судом встановлено, що серед видів діяльності платника податків (позивача) визначено наступні КВЕД: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 14).

Позивач здійснює господарську діяльність, серед іншого, в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись підпунктом 69.2 пункту 69 підрозділу 10, статтею 19, статтею 20, пунктом 75.1 статті 75, підпунктами 80.2.2, (порушення порядку проведення розрахунків), 80.2.7, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, 27.09.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області видано наказ № 2103-п Про проведення фактичної перевірки, яким наказано провести з 30.09.2024 фактичну перевірку магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресою: АДРЕСА_2 , щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період діяльності відповідно до статті 102 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, з 28.09.2024 по дату закінчення перевірки, тривалістю не більше 10 діб. (а.с. 64).

Копію вказаного наказу вручено під розписку 01.10.2024 ФОП ОСОБА_1 , що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи по суті, а також підтверджується підписом представника позивача в копії наказу (а.с. 64).

Головне управління ДПС у Тернопільській області на підставі наказу від 27.09.2024 №2103-п Про проведення фактичної перевірки та направлень на перевірку від 27.09.2024 №3695/07-04, № 3696/07-04 та № 3705/07-04 провело фактичну перевірку магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність позивач, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 09.10.2024 за №13753/19/00/0704/ (далі - акт перевірки) (а.с. 15-16, 65, 91-92).

В ході перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- пункт 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: не ведеться в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, оскільки не надано первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу на загальну вартість 827665,00 грн.

До перевірки надано договір комісії № ДА-02-09-24-СІ від 02.09.2024 з акти приймання-передачі (додаток № 1, № 2, № 3), з переліком товарів, який нібито свідчить про те, що позивач здійснює комісійну торгівлю товарами, а саме: складною побутовою технікою, яка підлягає гарантійному обслуговуванню, які прийнято на комісію від ФОП ОСОБА_2 .

При проведенні перевірки не враховано договір комісії № ДА-02-09-24-СІ від 02.09.2024 з додатками, оскільки не має ознак комісійної торгівлі, які визначені наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 08.07.1997 № 343, «Про затвердження Інструкції Про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами» (далі - Інструкція) та наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 13.03.1995 № 37 «Про затвердження Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами» (далі - Правила).

В ході проведення перевірки не надано супровідні документи на отримані товари для комісійної торгівлі, які встановлені Правилами та Інструкцією для здійснення комісійної торгівлі непродовольчими товарами (як от: квитанцій (додаток 1, 2 до Інструкції); товарні ярлики (додаток 3 до Інструкції); товарні звіти, цінники документи про власників товарів тощо).

Таким чином, у магазині не ведеться облік товарних запасів за місцем їх реалізації.

Здійснюється продаж товарів на загальну суму 827665,00 грн (перелік товарів, їх вартість наведено у відомості, яка додається), без підтверджуючих документів;

- пункт 85.2. статті 85 Податкового кодексу України, а саме: не надано посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать та пов`язані з предметом перевірки.

Як свідчать обставини справи, продавець магазину ЯБКО ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , відмовився ознайомлюватись та отримувати матеріали перевірки, зокрема, акт фактичної перевірки від 09.10.2024 №13753/19/00/0704/, про що складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки №263/19/00/0704/ від 09.10.2024 та відмови від отримання примірника акту перевірки (а.с. 66, 67).

Згідно інформації АТ УКРПОШТА, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав поштове відправлення з примірником акту перевірки від 09.10.2024 №13754/19/00/0704/ за своєю податковою адресою 22.10.2024.

Не погоджуючись з висновком акту перевірки, 04.11.2024 позивач подав до ГУ ДПС у Тернопільській області заперечення на акт перевірки від 09.10.2024 під №13753/19/00/0704/ (а. с. 19-22).

14.11.2025 ГУ ДПС у Тернопільській області листом за вих. № 23435/6/19-00-07-04-10 повідомив позивача, що граничним терміном подання заперечень до ГУ ДПС у Тернопільській області було 05.11.2024, та матеріали фактичної перевірки направлено ГУ ДПС у Чернівецькій області (за основним місцем реєстрації), тому заперечення не може розглянуто ГУ ДПС у Тернопільській області (а.с. 23).

На підставі висновків акта перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 00000/22481/Ж10/24-13-07-04 від 11.11.2024, яким на підставі підпункту 54.3.2 п.54.3 ст.54 розд.2 ПК України, ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 827665,00 грн (а.с. 24, 61).

Згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), за порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: не забезпечення ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації в загальній сумі 827665,00 грн до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 827665,00 грн (а.с. 25).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, 09.12.2024 позивач оскаржив його в адміністративному порядку та подав скаргу до ДПС (а.с. 26-29).

За результатами розгляду скарги, 04.02.2025 ДПС України прийняло рішення, яким залишило без змін повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 11.11.2024 №00000/22481/10/24-13-07-04, а скаргу без задоволення (а.с. 30-31).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Стосовно підстав призначення фактичної перевірки, суд зауважує, що відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1. статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється з місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства що укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична) підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, як проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що підставою для проведення перевірки відповідно до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 27.09.2024 №103-п Про проведення фактичної перевірки є підпункти 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, судом встановлено, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ від 27.09.2024 №2103-п, є наявні в податкового органу відомості, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Оцінивши наказ про проведення перевірки, суд приходить до висновку про наявність як правових (посилання на підпункт 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України), так і фактичних підстав для призначення фактичної перевірки.

З огляду на наведене, суд констатує, що обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що доводи позивача про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №231, смартфони та мобільні телефони (код згідно з УКТЗЕД ) віднесені до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Згідно з статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Податкового кодексу України, розроблено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 № 496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033 (далі - Порядок №496, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Згідно пункту 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів (п.4 розділу ІІ Порядку № 496).

Так, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку (пункт 1 Розділу ІІ Порядку № 496).

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Порядку № 496, заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Разом з тим, пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 496 передбачено, що форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Отже документами, що є підставою для внесення записів до товарних запасів є накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи тощо.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХIV (далі - Закон № 996-ХIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Первинними документами згідно з Порядком № 496 є опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Розглядом справи по суті встановлено, що під час фактичної перевірки позивач надав контролюючому органу наступні документи: 1) копію договору комісії; 2) копію акта приймання передачі товарів від 02.09.2024; 3) копію акта приймання передачі товарів від 04.09.2024; 4) копія акта приймання передачі товарів від 18.09.2024; 5) копії наказ № 2-Д, заяви, повідомлення про прийняття на роботу; 6) копія квитанції № 2 (а.с. 72).

Наведені обставини зафіксовані в акті перевірки та не заперечувалися представниками сторін під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, на переконання відповідача отримані документи, є такі, що не підтверджують походження товару.

З позицією відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, 02.09.2024 між ФОП ОСОБА_2 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 укладено договір комісії № ДА-02-09-24-СІ, на умовах якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок Комітента договори щодо продажу товарів, передбачених Договором (надалі - Товар, Товари).

Пунктом 1.2 договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання-передачі товарів, які є обов`язковим додатком до договору комісії.

Згідно з пунктом 4.1 договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах: місце передання; порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Актами приймання-передачі товарів від 02.09.2024, 04.09.2024 та 18.09.2024 до договору комісії від 02.09.2024 № ДА-02-09-24-СІ зафіксовано асортимент товару, кількість, ціну та інші необхідні реквізити, які необхідні згідно Порядку № 496 (а.с. 73-74, 74-79, 80, 84-85).

Отримання товару за кожним актом приймання-передачі товарів відображено позивачем у формі ведення обліку товарних запасів.

Суд зауважує, що в акті перевірки зафіксовано та відповідачем не заперечується, що такі документи надано контролюючому органу на початок перевірки. Крім того, вказані документи долучалися ним до заперечень на акт перевірки.

Водночас, податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання ним первинних документів щодо отримання (надходження) товару не вказав у акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати. Також не зазначив контролюючий орган в акті перевірки жодних причин неврахування наданих позивачем документів як первинних.

Доводи податкового органу фактично ґрунтуються на аналізі реальності здійснення господарської операції за Договором комісії, яка, на переконання суду, може бути перевірена контролюючим органом під час проведення відповідної перевірки платника податків. Разом з тим, за обставинами справи предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Отже, реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження походження товарів та встановлення його реального власника не спростовує факт належного їх обліку.

Відповідно до частини 1 статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента .

Відмінною рисою договору комісії є те, що комісіонер дії від свого імені. Істотними умовами договору комісії є умови про майно, яке комісіонер зобов`язується продати або купити, його ціну (частина третя статті 1012 ЦК України).

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (частина перша статті 1018 ЦК України).

Отже, договір комісії належить до посередницьких договорів на надання послуг, і право власності на це майно належить комітенту внаслідок чого товар від комітента до комісіонера передається під реалізацію по акту.

Крім цього, згідно з приписами статті 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. ЦК України не передбачає необхідності складання інших документів, ніж звіт комісіонера.

Судом встановлено, що договір комісії позивачем був укладений і виконується відповідно до норм ЦК України, а відтак, застосування його положень є законним і обґрунтованим.

Посилання контролюючого органу в акті на те, що під час перевірки відсутні документи на отримання товарів для комісійної торгівлі (квитанції, товарних ярликів та цінників), суд оцінює критично виходячи з наступного.

Так, згідно Інструкції про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами, а саме Додатку №2 до даної Інструкції, затверджено примірну форму квитанції (другий примірник комітентська картка).

За змістом квитанції, її суб`єктами є фізична особа (запис від фізичної особи) та юридична особа (запис від юридичної особи).

Оскільки позивач не здійснює господарську діяльність з комісійної торгівлі, а має у власності магазин технічних пристроїв, тому вказана Інструкція та Правила комісійної торгівлі непродовольчими товарами не поширюються на позивача.

Суд зауважує, що нормами ЦК не передбачено обов`язку у позивача із надання квитанції, товарних ярликів та цінників на отримання товарів.

Тому, є безпідставним неврахування контролюючим органом під час фактичної перевірки акта приймання-передачі до договору комісії, який є належним, допустимим і достатнім доказом на підтвердження ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства та походження товарних запасів.

Відтак, відсутність вказаних документів (квитанцій, товарних ярликів та цінників) не є підставою для застосування до позивача фінансових санкцій.

Стосовно неподання позивачем під час фактичної перевірки звіту комісіонера, суд зазначає наступне.

У заявах по суті позивач наголошував, що на час початок перевірки (01.10.2024) та на день її закінчення (09.10.2024) він не міг надати звіт комісіонера, з огляду на те, що за умовами п. 2.1 договору комісії № ДА-02-09-24-СІ від 02.09.2024, комісіонер зобов`язаний раз на місяць, до 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, надавати комітентові Звіт комісіонера за Договором.

Суд зауважує, що фактична перевірка позивача розпочалася 01.10.2024, а день її закінчення - 09.10.2024. Договір комісії укладено 02.09.2024. Товари за актами приймання-передачі передавалися 02.09.2024, 04.09.2024 та 18.09.2024 (а.с. 74-79, 80, 84-85)

Відтак, враховуючи дату укладення договору комісії, дату проведення товарно-матеріальних цінностей та період проведення перевірки позивач апріорі не міг надати комітентові Звіт комісіонера, оскільки строки на подання звіту ще не наступив, згідно Договору комісії.

Таким чином, доводи відповідача щодо наявності у позивача обов`язку подання звіту на вимогу контролюючого органу Звіт комісіонера є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що в договорі комісії не конкретизовано асортименту товару, на думку суду, є хибні.

Так, у п. 1.2 Договору комісії № ДА-02-09-24-СІ визначено, що конкретні умови договору щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, а також інші умови та вказівки комітента наведено у Актах приймання-передачі товарів до цього договору.

Договір комісії від 02.09.2024 № ДА-02-09-24-СІ та акти приймання-передачі товарів від 02.09.2024, 04.09.2024, 18.09.2024 до договору комісії від 02.09.2024 № ДА-02-09-24-СІ містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (Комітент) фізична особа-підприємець ФОП ОСОБА_2 , отримувач (Комісіонер) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , дату проведення операції 02.09.2024, 04.09.2024 та 18.09.2024 передання товарів, зазначених в актах на комісію, найменування, кількість та вартість товару, найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в акті.

Відповідно до договору комісії від 02.09.2024 № ДА-02-09-24-СІ укладеного між ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) та ФОП ОСОБА_2 (комітент), його предметом є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента, від свого імені заплату (винагороду) укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання - передачі товарів.

Згідно з пунктом 4.1. договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах: місце передання; порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Згідно до акту приймання-передачі товарів від 02.09.2024 позивачу передано 828 одиницю товару на суму 826316,00 грн, від 04.09.2024 52 одиниці на суму 61205,00 грн та від 18.09.2024 42 одиниці на суму 42235,00 грн. Всього згідно вказаних актів приймання-передачі товарів позивач отримав на комісію товарів на загальну суму 929756,00 грн (а.с. 74-79, 80, 84-85).

Суд зауважує, що отримання товару за актами приймання-передачі товарів відображено позивачем у формі ведення обліку товарних запасів (а.с. 86).

При цьому, під час перевірки не встановлено який саме товар перебував в магазині, адже не проведено опису товару та не адресовано позивачу вимогу про проведення інвентаризації.

Разом з тим, контролюючий орган на власний розсуд взявши до уваги три акти приймання-передачі і відповідно таким чином визначив нібито залишки запасів виявлені під час проведення перевірки шляхом віднімання товарів, які реалізовані згідно СОД РРО, що становить в сумі 827665,00 грн (929756,00 грн 102091,00 грн).

Наведена обставина не заперечувалася сторонами під час розгляду справи та підтверджується відомостями про результати перевірки щодо повноти прибуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 01.10.2024 при перевірці господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій здійснює господарську діяльність позивач, що є додатком до акту фактичної перевірки від 09.10.2024 (а.с. 81).

До того ж відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто встановлення, який саме товар перебував в місці продажу є основою для визначення штрафної санкції.

Відповідачем не встановлено факту реалізації товару, який не облікований.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 996-ХІV та Положення №88, не є підставою для застосування до фізичної особи-підприємця фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України №265/95-ВР.

Даний висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07 серпня 2018 року у справі №825/10/17, від 30 січня 2018 року у справі №810/1148/17, від 07 серпня 2018 року у справі №825/10/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 803/1676/16, від 11 червня 2020 року у справі №815/1322/16, від №140/470/19 від 11 лютого 2021 року.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно із пунктом 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту, в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Матеріалами справи підтверджено, що під час фактичної перевірки позивачем було надано контролюючому органу всі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, однак як зафіксовано в акті перевірки контролюючим органом такі документи не враховані, так як договір має ознак комісійної торгівлі в магазині Ябко, оскільки не дотримано вимог Наказу Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України № 343 від 08.07.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.1997 № 324/2128 Про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійснені комісійної торгівлі непродовольчими товарами та Наказу Міністерства зовнішніх економічних зав`язків України від 13.03.1995 № 37, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.1995 № 79/615 Про затвердження Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Інструкція № 343 регламентує порядок оформлення операцій суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю непродовольчими товарами, а Правила № 37 регламентують порядок комісійної торгівлі непродовольчими товарами і поширюються на відносини, що виникають між суб`єктами господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності (комісіонер), які укладають з фізичними особами (комітент) договори комісії та здійснюють продаж прийнятих від них нових та вживаних товарів, і споживачами.

Тобто, зазначені нормативно-правові акти, порушення яких встановив контролюючий орган і, не регламентують порядок ведення обліку товарних запасів фізичними особами підприємцями, в той час як санкція статті 20 Закону №265/95-ВР встановлена саме за порушення обліку товарів.

Слід звернути увагу й на те, що позивач під час розгляду справи наголошував на тому, що під час перевірки контролюючий орган не вимагав комітентську картку, квитанції (другі примірники) на товар тощо.

При цьому, не взяття до уваги контролюючим органом первинних документів наданих платником в ході проведення перевірки, з підстав їх невідповідності, не свідчить про їх не надання.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків перевірки про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, та, як наслідок, про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 11.11.2024 № 00000/22481/Ж10/24-13-07-04, прийнятого за такими висновками.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході розгляду справи по суті, судом встановлено порушення відповідачем вищезазначених критеріїв, а тому позов підлягає задоволенню.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано процесуального обов`язку щодо доведення правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та відповідності його критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Інші доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем понесено судові витрати (судовий збір) у розмірі 6621,40 грн.

Відтак, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати (судовий збір) у розмірі 6621,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 9, 14, 72 - 77, 90, 139, 241 243, 246 та 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11.11.2024 № 00000/22481/Ж10/24-13-07-04.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 6621,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.11.2025, з урахуванням часу перебування у відпустці.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький