Справа № 567/1688/25
Суддя: Василевич О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/1688/25
Провадження №2-а/567/29/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Остроголова О.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 554 від 29.08.2025 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2025 року відносно нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало, на думку відповідача, порушення позивачем вимог ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.п.1 п.1 додатку 2 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, а саме ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним без поважних причин 22.07.2025 року не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, даних військово-облікового документа, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що призвело до унеможливлення визначення призначення на особливий період та ступеня придатності до служби.

Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням встановленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному і необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій.

Зазначає, що він не погоджується з винесеною щодо нього постановою, посилаючись на те, що ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з оскаржуваної постанови не вбачається, що йому надсилалася повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних, якою він викликався на 22.07.2025р. При цьому, він таку повістку не отримував, а обов`язку з`являтися за повісткою про уточнення облікових даних законодавством не передбачено.

Також зазначає, що він є суддею Кремінського районного суду Луганської області, який за рішенням голови Верховного Суду № 179/0/149-22 від 06.06.2022 року відряджений для здійснення правосуддя до Нетішинського міського суду Хмельницької області з 07.06.2022 року, де він працює на даний час, та як внутрішньо переміщена особа зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

18.08.2025 р. він від керівника апарату Нетішинського міського суду Хмельницької області на робочому місці отримав повістку, що надійшла до Нетішинського міського суду Хмельницької області, про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.08.2025. Дана повістка була отримана ним лише 18.08.2025 р., оскільки 14.08.2025 р. та 15.08.2025 р. він перебував у відпустці.

Зателефонувавши 18.08.2025 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівником вказаного відділу йому було повідомлено, що необхідності з`являтися до цього відділу немає. Разом із цим його було повідомлено, що йому доцільно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він перебуває на обліку і яким його було оголошено у розшук, і якому судом не було направлено повідомлення про надання йому відстрочки від мобілізації.

20.08.2025 р. він особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставив повідомлення про надання йому відстрочки від мобілізації, де натомість цього ж дня, а саме 20.08.2025 р., уповноваженим працівником цього відділу Новак І.В. стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 554, в якому зазначалося, що він нібито без поважних причин 22.07.2025 р. не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, даних військово-облікового документа, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Зі змісту вказаного протоколу він вперше дізнався про те, що йому надсилалася повістка про необхідність явки на 22.07.2025 р., при цьому жодних повісток з ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання йому не надходило, як і повідомлень від "Укрпошти" про необхідність отримання повістки у відділенні пошти.

Одночасно вказує, що військові облікові дані були оновлені ним у встановлений законом строк, а саме 15.07.2024 р. через додаток "Резерв+" та будь-яких змін з того часу у його сімейному стані, місці роботи, місці проживання тощо не відбулося. Окрім того, він пройшов відповідний медичний огляд 29.12.2023 р. саме за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому він перебуває на обліку з 14.03.2022 р., та за результатами якого було встановлено його придатність до військової служби і на медичний огляд 20.08.2025 р. він не направлявся.

Звертає увагу на те, що при винесенні постанови було порушено процесуальний порядок розгляду справи.

Вказує, що його було позбавлено можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього, зазначалося, що розгляд відповідної справи про адміністративне правопорушення відбудеться 29.08.2025 р. о 15:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак прибувши на визначені дату та час за вказаною адресою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прохідній йому усно повідомили, що "сьогодні неприйомний день" і що розгляд його справи відбудеться 01.09.2025 р. о 10:30 год., при цьому у відповідь на його звернення щодо фіксації його явки та подання клопотання пояснили, що будь-яких заяв вони не мають права приймати, як і пропускати мене до канцелярії установи, надавши лише повістку про виклик на розгляд справи.

В подальшому, із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.08.2025 р. йому стало відомо, що розгляд відповідної справи стосовно нього відбувся 29.08.2025 р., тобто в день, коли він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак у приміщення його не пропустили, вказавши, що справа в цей день розглядатися не буде.

Посилаючись на те, що оскаржувана постанова була ним отримана лише 17.09.2025 р. та про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП йому стало відомо лише після її отримання особисто у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив поновити йому строк звернення до суду та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 554 від 29.08.2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити. Окрім того, просив вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 01.10.2025 р. позивачу поновлено строк звернення до суду з вищевказаним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав.

Оскільки відзив не подано у встановлений судом строк, то відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення є правовим актом індивідуальної дії.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення № 554 від 29.08.2025 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , порушив ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.п.1 п.1 додатку 2 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, а саме будучи військовозобов`язаним без поважних причин 22.07.2025 року не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військо-облікових даних, даних військово-облікового документа, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, у зв`язку з чим на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що вона винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 554 від 20.08.2025 року.

Вирішуючи питання наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також даючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходив з наступного.

Частиною 10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 , передбачено перелік обов`язків для громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві. Такі особи зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством, тощо.

Відповідно до ст.235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про неявку на виклик у військовий комісаріат (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до п.19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 р. призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Стаття 210 КУпАП визначає покарання за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частина 3 вказаної статті передбачає, зокрема, відповідальність громадян за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, воєнний стан, який триває по даний час.

Згідно з п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідачем не надано суду копії повістки, що надсилалась позивачу, про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 22.07.2025 р. для уточнення облікових даних, та не зазначено будь-яких доказів яким способом така повістка була вручена позивачу.

Відтак, в розумінні п.41 Порядку, позивач не вважається належно оповіщеним про виклик до ТЦК на 22.07.2025 р.

Отже, позивач не був належним чином повідомлений про час та дату, на які повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово-облікових даних.

Таким чином, суд зауважує, що доказів обізнаності позивача щодо наявності повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 22.07.2025 р. та її отримання позивачем не надано.

Одночасно, з дослідженої судом повістки №432/1 вбачається, що вона складена 14.08.2025р. року від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 на ім`я ОСОБА_2 , про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 15.08.2025 р. о 09:00 год. для уточнення облікових даних.

Разом з тим з доводів позивача встановлено, що дана повістка була ним отримана 18.08.2025р., тобто після строку, коли позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскільки позивач не був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ним не було порушено ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пп.1 п.1 додатку 2 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, відтак у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення позивач мав з`явитися для уточнення облікових даних. В свою чергу, матеріали справи не містять відомостей про те, які саме дані позивачу необхідно було уточнити в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Острог), а також про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача, які уточнювалися відповідно до додатку "Резерв +".

Окрім того, з доводів позивача встановлено, що він, після того як йому стало відомо про те, що його викликають до ТЦК, самостійно 20.08.2025 р. з`явився до РТЦК СП та надав відповідні відомості для уточнення облікових даних, а також чергове повідомлення про надання йому відстрочки від мобілізації до 20.08.2026 р., разом з тим після цього відповідачем щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, при цьому відповідач не перевірив доводи позивача щодо неотримання ним повістки та наявність доказів належного сповіщення позивача про надходження повістки, маючи при цьому реальну можливість.

Також згідно Закону України від 9 травня 2024 року № 3696-ІХ текст статті 210 КУпАП був доповнений такою приміткою: "Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи."

Згідно Закону України "Про захист персональних даних" від 1 червня 2010р. № 2297-VI "персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована". Відтак відповідач мав можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Водночас спірна постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки не містить належного опису обставин, установлених під час розгляду справи, оскільки в ній не зазначено, які саме персональні дані позивача не були уточнені та відомості про які відповідач не зміг отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами та базами даних. Вказане також підтверджується тим, що постанова містить посилання лише на протокол № 554 від 20.08.2025 та не містить посилань на будь-які докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на отримання персональних даних позивача з відповідних реєстрів, та/або неможливість отримання відомостей з реєстрів, чим фактично не викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Окрім того, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається на підставі яких саме доказів відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Також під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивачем надавалися письмові пояснення на окремому аркуші (про що зазначається у протоколі в додатках, однак ці пояснення не були взяті до уваги і будь-яка оцінка ним у оскаржуваній постанові не надана.

Оцінюючи оскаржуване рішення на відповідність вимогам ст.2 КАС України суд вважає, що відповідач дійшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, не врахував об`єктивні обставини по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність свого рішення (постанови) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Водночас, суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в період судового розгляду справи не надав суду відзиву на позовну заяву із обґрунтуванням правомірності спірної постанови від 29.08.2025 року із зазначенням відповідних доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У рішенні від 10.02.1995 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо події самого правопорушення та законності його фіксації.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним та обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, і відповідачем у справі таких доказів не надано.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази вини позивача.

Таким чином, при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення уповноважена особа зобов`язана була зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Водночас суд вважає, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч.2 ст.279 КУпАП посадова особа, яка розглядає справу, після оголошення того, яка справа підлягає розгляду та хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксації адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Одночасно суд враховує, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого було винесено спірну постанову від 29.08.2025 р., оскільки з доводів позивача та матеріалів справи вбачається, що 29.08.2025 р. позивач з`явився для розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, однак розгляд справи не відбувся з незалежних від нього причин та позивачу було надано повістку про явку на 01.09.2025 р.

Натомість з оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена 29.08.2025 р. без участі позивача, чим останнього було позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та ст.268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Водночас, як зазначив позивач, відповідач при винесенні постанови не надав йому можливості скористатися своїми правами, надати пояснення чи докази, та розглянув справу одноосібно, без надання йому права на подачу доказів правомірності своїх дій.

Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем суду не надано.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її не було мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку її винесення, при її винесенні не було перевірено відповідні докази, що підтверджують або спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП відповідачем не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про необхідність його явки на 22.07.2025 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово-облікових даних, та відповідачем не було дотримано встановленого законом порядку винесення оскаржуваної постанови, а тому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього було допущено порушення норм КУпАП, відтак суд вважає, що постанова за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 73-77, 90, 139, 241-246, 255, 286КАС України,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 554 від 29 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.11.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.