Справа № 240/14137/25
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14137/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

05 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання винити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання винити дії, повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2011 перерахунок пенсії з урахуванням того, що учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) згідно Закону України про державний бюджет на відповідний рік та здійснити виплату пенсії за період із 01.04.2011 по 17.09.2019.

До позову позивачем додано пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.05.2022 №0600-0902-8/36415 у справі №279/5520/21 у якому міститься інформація про зміну правового регулювання, що визначає розмір підвищення учасникам бойових дій пенсій.

Окрім того, у рішенні суду у справі №279/5520/21 від 15.06.2022, позивачем у якій був ОСОБА_1 вказано: "З 01.04.2011 згідно розпорядження про перерахунок пенсії №187156 від 17.03.2011 при перерахунку використаний відсоток підвищення на рівні 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що було передбачено чинною на той час, та яка не змінилась на час розгляду справи, редакцією частини 4 статті 12 Закону України №3551-XII (а.с. 116)."

Отже, про порушення своїх право позивач мав реальну можливість дізнатись у 2022 році.

До суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 25.05.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду, що зазначені ОСОБА_1 у заяві, суд зазначає наступне.

У п. 1 та у п. 5 позивач вказує: "1) законні мої права щодо індексації пенсії в 2019-2024р.р. були обмежені з вини відповідача. Тому що відповідач прийняв незаконне рішення про не проведення індексації моєї пенсії." 5) Предметом позову в даній справі щодо мого соціального захисту є бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, пов`язані з індексацією.

Однак, предметом спору у даній адміністративній справі є перерахунок пенсії відповідно до частини 3 статті 12 Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням, що Учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) згідно Закону України про державний бюджет на відповідний рік та здійснити виплату пенсії за період із 01.04.2011 по 17.09.2019 без обмеження її максимального розміру.

Отже спір не стосується права щодо індексації пенсії, зокрема і за період 2019-2024р.р.

Щодо обґрунтування, зазначеного у п. 2: "2) я не знала та не могла знати про порушення своїх прав до моменту припинення виплати «чорнобильських» та проведення індексації з березня 2025р., як повідомляли урядові сайти про індексацію в 2025р..", суд зауважує що вони жодним чином не стосуються спору та не є обґрунтованою підставою для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду, з урахуванням предмета та підстав позову у даній адміністративній справі.

Інформація, зазначена позивачем у п.3 заяви не містять обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу позивача, що саме Кодексом адміністративного судочинства України, а не іншими законами, як помилково вважає ОСОБА_1 та зазначає про це у п. 4, у п. 6, у п. 7 та у п. 8 своєї зави, встановлюються строки звернення до адміністративного суду з позовом щодо спору, який виник між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

При цьому, суд зауважує, що спірним у даному позові є "перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 12 Закону України від 23 листопада 1995 року №458/95-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням, що Учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) згідно Закону України про державний бюджет на відповідний рік та здійснити виплату пенсії за період із 01.04.2011 по 17.09.2019 без обмеження її максимального розміру", тобто таку пенсію ще не нараховано позивачу, що свідчить на користь висновку про відсутність у позивача, станом на день звернення до суду та з урахуванням спору, "пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час", та "нарахованої суми пенсії".

З урахуванням вказаних обставин, є безпідставним врахування зазначених позивачем у заяві позицій Верховного Суду про виплату пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, та застосування норми ч. 1 ст. 46 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Щодо введення воєнного стану, як підстава (п. 9 заяви) для поновлення строку звернення до суду Верховний Суд в постанові від 18.10.2022 у справі № 280/10126/21 наголосив, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Однак доводи, наведені у заяві про поновлення такого строку не є такими, що свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду з підстав введення в Україні воєнного стану.

Щодо введення на території України карантину, як на поважну підставу для поновлення строку звернення до суду (п. 9 заяви), суд зауважує, що запроваджений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа, доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, позивачем не зазначено конкретних обставин та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з даним позовом у законодавчо визначений строк з підстав введення на території України карантину, який було скасовано з 01.07.2023.

Отже, посилання позивача на запровадження карантину на території України, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими.

Наявність у позивача статусу особи з інвалідністю другої групи не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки до заяви не додано жодних доказів які б свідчили що у період із 2022 року по дату звернення до суду, позивач не мав можливості звернутись до суду з підстав стану здоров`я, підтвердженого документально.

Оцінюючи доводи позивача, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, суд вказує, що у постанові від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 по справі №806/2321/16, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Європейський Суд з прав людини у п.35 рішення від 12.03.2009 (справа "Плахтєєв та Плахтєєва проти України") зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд вважає, що звернення позивача до відповідача з метою врегулювання спірних питань не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем не наведено.

Відповідно до вимог ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Ватаманюк Р.В.