Справа № 160/21292/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу,-
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності частка нежитлової будівлі - частина будівлі майстерні ОМГ «Б», загальною площею 113,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкти нежитлової нерухомості, віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) класифікатора, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі фізичними особами-підприємцями, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку - не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з вимогами з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не погоджується з позовними вимогами виходячи з наступного.
Відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі Класифікатор), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Основними умовами для надання пільги є: 1. Віднесення будівлі до будівель промисловості, віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 (далі Класифікатор). 2. Бути зареєстрованим фізичною особою - підприємцем; 3. Основний вид підприємницької діяльності класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530; 4. Нерухоме майно використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання. 5. Нерухоме майно не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
За даними ІКС «Податковий Блок» та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2023-2024 роки, наданої позивачем до контролюючого органу, код виду економічної діяльності (КВЕД) (основного виду) зазначений 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон та наймані працівники, які необхідні для виконання робіт, пов`язаних з виробництвом металевих дверей i вiкон відсутні.
За Повідомлення 20-ОПП поданого ФОП ОСОБА_1 , вказаний об`єкт за адресою АДРЕСА_1 (майстерня) та у графі 9 "Стан об`єкта оподаткування" зазначено: експлуатується, дата - 23.11.2023 року. Зважаючи на відсутність доказів з боку платника щодо використання об`єкта нерухомого майна у 2023 році в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво), пільга передбачена пунктом «є» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України ОСОБА_1 не передбачена.
В період з 17.10.2025 по 31.10.2025 суддя знаходилась у відпустці, що підтверджується довідкою Відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Справа розглянута в перший робочий день виходу судді з відпустки.
Ухвалою від 03.11.2025 судом продовжено процесуальний строк розгляду справи.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010300).
Позивач за кодами КВЕД здійснює наступні види діяльності: КВЕД: 25.12- Виробництво металевих дверей i вiкон (основний); 43.32 Установлення столярних виробів; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів,н.в.і.у. ; 25.29 Виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів.
За даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України (далі ІКС «Податковий блок») та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 з 25.12.2006 є власником частини нежитлової будівлі майстерні ОГМ «Б» загальною площею 113,7 кв.м, яка становить 76/100 частин від будівлі майстерні ОГМ «Б» та 17/100 частин від комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Криворізької міської ради від 30.06.2021 № 553 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі» (далі Рішення №553) встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно нежитлової нерухомості зональність ІІІ в розмірі 0,49% від мінімальної заробітної плати.

На виконання вимог підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ та з урахуванням рішення №553 контролюючим органом в автоматичному режимі сформоване податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.09.2024 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік №2-0483 UA0439451 на суму 3683,53 грн.

У зв`язку з наявним податковим боргом також було винесено рішення про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 16.04.2025.

Відповідно до ст.59 ПК України сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 16 квітня 2025 року №0-0436 про сплату податкового боргу у загальній сумі 3 683,53 грн.

Отримання позивачем податкової вимоги 22.04.2025 підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №547.

Не погоджуючись з прийнятими податковим повідомленнями-рішенням, рішенням про опис майна у податкову заставу, податковою вимогою, позивач з відповідним позовом звернувся до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п/п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п/п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з п/п. «є» п/п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Відповідно до п/п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 зазначила, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Судова палата вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Судова палата також зазначила, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Відтак, застосування п/п. «є» п/п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказаний висновок підтриманий в постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №440/359/20, від 11.03.2025 у справі №802/1461/17-а.

За визначенням у підп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Позивач з 10.02.1999 року зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця.

Позивач зауважує, що зазначена промислова будівля використовується ним за призначенням в основній господарській діяльності як майстерня для виробництва металевих дверей та вікон та не здається в оренду, лізинг, позичку.

Натомість в підтвердження, що належний йому об`єкт нерухомого майна у спірний період у 2023 році використовувався ним за функціональним призначенням, позивач не надав жодних документів. В матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують його діяльність з виробництва металевих виробів у спірний період, зокрема: видаткові накладні, договори купівлі продажу, податкові декларації тощо.

Наявність постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі № 160/9681/24 між цими ж сторонами не є таким доказом, оскільки в цій справі досліджувалось питання використання позивачем за функціональним призначенням належного об`єкту нерухомого майна за період 2020-2022 роки.

До того ж у справі № 160/9681/24 позивачем були подані належні докази в підтвердження використання ним нерухомого майна у спірний період за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до підп. 14.1.157 п 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підп.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За підп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим кодексом (підп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до вимог законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно п. 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначних статтею 102 цього кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплати нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно положень статей 88, 89 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку, несплати у строки, встановлені цим кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (п.89.1 ст. 89 ПК України).

Пунктом 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 ПК України).

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та визначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 73 КАС України).

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вимогами ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обгрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки судом відмовленно у задоволенні похзовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №2-0483-UA0439451 від 26.09.2024 р., податкової вимоги від 16.04.2025 №0-0436, та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.04.2025 №0-0436 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона