Справа № 460/16195/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 року м. Рівне №460/16195/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 20.08.2025 №31 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.08.2025, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 09.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав недостатнього періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 та недостатнього страхового стажу. Наголошує, що працював у Республіці Казахстан у кооперативі «Горизонт» з 28.04.1990, а не з 20.01.1990. Тому, прожив достатню кількість років у 4 зоні, зокрема й станом на 01.01.1993 необхідних 4 роки, що підтверджується посвідченням, довідкою органу місцевого самоврядування. При цьому, вказує, що період роботи на паперовій фабриці в с.Моквин з 13.03.1991 по 05.06.1996 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу, оскільки підтверджується архівною довідкою. За наведеного вважає, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до змісту поданого відзиву на позовну заяву наголошує, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) станом на 01.01.1993 складає 3 роки 11 місяців 13 днів, при необхідному 4 роки. Згідно з наданого ОСОБА_1 військового квитка він проходив військову строкову службу з 18.12.1986 по 26.12.1988, однак відомості про місце проходження військової служби відсутні, тобто цей період неможливо врахувати до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Також згідно наданої трудової книжки ОСОБА_1 з 20.01.1990 по 29.06.1990 та з 23.07.1990 по 26.10.1990 працював в Республіці Казахстан, тому цей період також неможливо врахувати до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Твердження позивача щодо дати працевлаштування в республіці Казахстан не з 20.01.1990, а з 28.04.1990, оскільки він 21.01.1990 уклав шлюб за місцем проживання, не може братися до уваги, оскільки реєстрація шлюбу це зазвичай один день. До того ж будь-яких інших доказів щодо періоду роботи у республіці Казахстан позивачем не надано, тому позивач дату працевлаштування зазначає як найвигіднішою для нього. Таким чином, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Моквин Березнівського району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.02.2014 виданого Рівненською облдержадміністрацією, позивач має статус особи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).

Згідно з довідкою від 19.10.2023 №641, що видана старостою старостинського округу №5 (с. Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району, позивач дійсно з 26.04.1986 по даний час проживає у с. Моквин Березнівського району Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Моквин Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

13.08.2025 (у віці 57 років) позивач звернувся із заявою та документами до пенсійного органу про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.08.2025 №31 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 4 роки та необхідний страховий стаж.

У вказаному рішенні зазначено про те, що період проживання заявника у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) станом на 01.01.1993 складає 3 роки 11 місяців 13 днів. До періодів проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період згідно з довідкою №641 від 19.10.2023: період проходження військової строкової служби з 18.12.1986 по 26.12.1988 згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 18.12.1986, оскільки відсутні відомості про місце проходження військової служби; з 20.01.1990 по 29.06.1990 та з 23.07.1990 по 26.10.1990, оскільки заявник працював в Республіці Казахстан згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

Страховий стаж становить 17 років 5 місяців 15 днів. До загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: періоди роботи в Республіці Казахстан з 20.01.1990 по 29.06.1990 та з 23.07.1990 по 26.10.1990, оскільки відсутні підтверджуючі документи про неотримання в Республіці Казахстан пенсійних виплат та причини неможливості їх отримання, що є порушенням вимог Порядку №562 від 16.05.2025; з 13.03.1991 по 05.06.1996, оскільки відсутня інформація щодо реорганізації підприємства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.

Відповідно до частини першої цієї статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

За змістом примітки до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки постійне проживання або робота в зоні посиленого радіологічного контролю протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Згідно з положеннями статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Суд зазначає, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право для встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.

В свою чергу, право на зменшення пенсійного віку та за наявності усіх необхідних умов (щодо проживання/роботи, віку, стажу) на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали (працювали), у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993, що підтверджується документами про проживання (довідкою органу місцевого самоврядування) та за наявності посвідчення відповідної категорії у сукупності.

Відповідно до довідки від 19.10.2023 №641, що видана старостою старостинського округу №5 (с. Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району, позивач «дійсно з 26.04.1986 по даний час» проживає у с. Моквин Березнівського району Рівненської області.

Верховний Суд у постановах від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 дійшов до висновків про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

У спірному рішенні відповідача зазначено про те, що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) станом на 01.01.1993 складає 3 роки 11 місяців 13 днів.

До періодів проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період згідно з довідкою №641 від 19.10.2023:

період проходження військової строкової служби з 18.12.1986 по 26.12.1988 згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 18.12.1986, оскільки відсутні відомості про місце проходження військової служби;

з 20.01.1990 по 29.06.1990 та з 23.07.1990 по 26.10.1990, оскільки заявник працював в Республіці Казахстан згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

Судом встановлено, що дійсно позивач проходив військову строкову службу з 18.12.1986 по 26.12.1988, що підтверджується записами військового квитка НОМЕР_3 від 18.12.1986; з 20.01.1990 по 29.06.1990 та з 23.07.1990 по 26.10.1990 працював в Республіці Казахстан згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

В свою чергу, позивач зазначає, що працював у Республіці Казахстан у кооперативі «Горизонт» з 28.04.1990, а не з 20.01.1990. Щодо решти періодів, які не зараховані до періоду проживання у 4 зоні, позивач зауважень у позовній заяві не висловив.

Однак, суд зауважує, що у трудовій книжці позивача чітко зазначена дата про прийняття на роботу 20.01.1990, хоч й на підставі протоколу №19 від 28.04.1990.

Будь-яких доказів щодо періоду роботи у республіці Казахстан саме з 28.04.1990 позивачем не надано.

Щодо доводів позивача про укладення шлюбу за місцем проживання, судом встановлено, що 21.01.1990 Моквинською сільською радою Березнівського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою у паспорті серії НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 .

Проте, матеріали справи не містять доказів проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю по 28.04.1990 (з 20.01.1990).

За таких обставин, станом на 01.01.1993 період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю складає лише 3 роки 11 місяців 13 днів з необхідних не менше 4 років, як і зазначено у спірному рішенні пенсійного органу.

Отже, матеріалами справи не підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 необхідних років.

Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони посиленого радіоекологічного контролю менше 4 років, його пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягає зниженню.

При цьому, проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю після 01.01.1993 вже не має вирішального значення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами другою, третьою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд наголошує, що враховуючи відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, як того вимагає Порядок №22-1, відсутні підстави для застосування норм статті 55 Закону №796-ХІІ.

За сукупності встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 20.08.2025 №31 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.08.2025.

Відтак, у вказаній частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Відповідачем до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996, оскільки відсутня інформація щодо реорганізації підприємства.

Щодо вказаного спірного періоду судом встановлено, що відповідно до записів №№25-28 трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986, позивач:

13.03.1991 прийнятий на роботу в Первомайську паперову фабрику (наказ №34к від 11.03.1991);

21.01.1992 «Первомайська» (рос.) паперова фабрика перейменована в Моквинську паперову фабрику (наказ №4 від 21.01.1992);

27.03.1992, 08.07.1993 переведений на іншу посаду (накази №25к від 26.03.1992, №65к від 05.07.1993;

05.06.1996 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №52к від 05.06.1996).

Суд враховує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім цього, архівною довідкою КУ «Трудовий архів» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 24.10.2023 №788 підтверджуються відомості про реорганізацію підприємства, зокрема:

з 01.07.1980 Першотравнева паперова фабрика ім. 40-річчя КП України;

з 04.01.1992 Першотравнева паперова фабрика;

з 03.04.1992 Моквинська паперова фабрика корпорації «Укрпапірвторпром»;

з 14.07.1992 Моквинська паперова фабрика;

з 03.01.1996 ВАТ «Моквинська паперова фабрика»;

з 04.10.1997 ТзОВ «Моквинська паперова фабрика».

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи на паперовій фабриці з 13.03.1991 по 05.06.1996 є протиправними.

Таким чином, до страхового стажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем частково доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи положення частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 13.03.1991 по 05.06.1996 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 28.05.1986.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 листопада 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2, м. Харків, Харківська обл., 61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344)

Суддя Н.В. Друзенко