Справа № 823/730/18
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року справа № 823/730/18
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом науково виробничо-комерційна приватна фірма «Захист рослин 2000» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася науково виробничо-комерційна приватна фірма «Захист рослин 2000» (далі позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Черкаській області від 06.02.2018 №.

Позов обґрунтований тим, що за результатами перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області на підставі податкової інформації по контрагенту позивача ТОВ «Естер-Маркет», викладеної в листі ГУ ДФС у Кіровоградській області №34/11-28-14-04/40398775 від 13.02.2017 складено акт № 30/23-00-14-0107/31007472 від 25.01.2018, яким зафіксовано порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2018 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ. Представник стверджує, що інших доказів, які можуть свідчити про порушення позивачем податкового законодавства контролюючий орган за виключенням листа не навів. Натомість відповідачами протиправно не враховано первинні бухгалтерські документи, які свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Естер-Маркет». Крім того, позивач зазначив, що на момент здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Естер-Маркет», останнє не було визнано банкрутом, знаходилось в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та було зареєстровано платником податку на додану вартість. Представник звернув увагу, що відповідачем в акті перевірки підтверджені та визнаються грошові зобов`язання позивача з ПДВ щодо подальшої реалізації мінеральних добрив, натомість безпідставно не визнаються суми податкового кредиту. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Черкаській області від 06.02.2018 № протиправним.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що згідно аналізу бази даних ДФС по ТОВ «Естер-Маркет» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, (як власних так і орендованих, відсутнє отримання послуг оренди, приміщень, складів, автотранспорту, витрат на електроенергію, водопостачання, послуг охорони, тощо), а також відповідної чисельності кваліфікованих трудових ресурсів, що необхідно для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Операції позивача не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, умов зберігання, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для реалізації відповідної господарської, економічної діяльності. Відповідач також зазначає, що встановлено маніпулювання ТОВ «Естер-Маркет» звітністю шляхом зміни номенклатури товару та відображення в реалізації товарів (робіт, послуг) придбання яких не підтверджується від постачальника, з огляду на що господарські операції між позивачем та ТОВ «Естер-Маркет» в дійсності не відбулися. Також відповідач звернув увагу на те, що на видатковій накладній № РН-0000100 та на видатковій накладній на відповідальне зберігання № 06 містяться підписи керівника відділу збуту НВК ПФ «Захист рослин 2000» ОСОБА_1 , однак обидві накладні підписані в один і той же день, але в різних місцях та не за місцем знаходження товару. Відсутні також докази відрядження ОСОБА_1 до міста Бориспіль, зокрема, наказ на відрядження, подорожній лист. На видатковій накладній на відповідальне зберігання № 06 відсутня розшифровка підпису отримувача. Наголошено, що до перевірки не надано допуски на право роботи із пестицидами та агрохімікатами та надання працівникам товариства нарядів на виконання даних робіт з КАС-32, тоді як такі допуски від 29.09.2015 та від 14.09.2017 були надані до заяви про зміну предмету позову. В той же час, товаро-транспортна накладна №09/06 була видана 09.06.2016 ОСОБА_2 , який на момент здійснення перевезення фактично не мав права допуску до роботи з пестицидами та агрохімікатами та посвідчення про проходження спеціальної перевірки. Також допуски до роботи з пестицидами та агрохімікатами відсутні на водія ОСОБА_3 , на якого були виписані накладні. Відповідачем вказано, що позивачем не було надано жодного доказу переміщення товару з м. Черкаси вул. Сурікова, 8 до м. Черкаси вул.Першотравнева, 72, оскільки в деяких накладних пунктом розвантаження являється м. Черкаси вул. Сурікова, 8, тоді як пунктом навантаження в деяких ТТН зазначено м. Черкаси вул. Першотравнева, 72.

Підсумовуючи викладене та зважаючи на наявність численних недоліків, податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між НВК ПФ «Захист рослин 2000» та ТОВ «Естер-Маркет».

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що наукова виробничо-комерційна приватна фірма «Захист рослин 2000» зареєстрована у виконавчому комітеті Черкаської міської ради 27 травня 2011 року, , за видом діяльності «Оптова торгівля хімічними продуктами».

25.01.2018 посадовими особами ГУ ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку НВК ПФ «Захист рослин 2000» зокрема з питань дотримання податкового законодавства при проведенні господарських відносин за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, за результатами якої, складено акт №30/23-00-14-0107/31007472.

Перевіркою встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 330000 грн, в т.ч.: за червень 2016 року на суму 330000 грн.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 330000 грн, в т.ч. за штрафними санкціями 162000грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункт 14.1 статті 14 ПК України).

Пункт 44.1 статті 44 ПК України передбачає, зокрема, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а відповідно до пункту 44.2 вказаної статті для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Положеннями п. 186.1. ст. 186 ПК України передбачено, що місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваного судового рішення та ч. 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України (ч. 1 ст. 77 КАС України) обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Сам факт наявності у позивача податкових, чи-то видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2019 у справі № 26/22352/15 (провадження № К/9901/36363/18), від 23.02.2024 у справі № 813/1777/16 (провадження К/9901/113/17).

Із матеріалів справи судом встановлено, що 01.06.2016 між НВК ПФ «Захист рослин 2000» (Постачальник) та ТОВ «Естер-Маркет» (Покупець) укладено Договір поставки № 25 (далі - Договір № 25) (т. 1 а.с. 33-34), згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар в кількості, якості, ціні та в упаковці відповідно до специфікації до даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 25 порядок і терміни розрахунків за товар, умови і терміни його постачання також визначаються у специфікаціях.

Так, за Договором № 25 здійснювалась поставка мінеральних добрив: міндобриво КАС-32, добриво азотно-фосфорне.

Крім того, 01.06.2016 між НВК ПФ «Захист рослин 2000» (Поклажодавець) та ТОВ «Естер-Маркет» (Зберігач) укладено Договір відповідального зберігання № 37 (далі - Договір № 37) (т. 1 а.с. 77), відповідно до якого Зберігач зобов`язується прийняти на відповідальне зберігання від Поклажодавця продукцію мінеральні добрива (надалі Товар), зберегти цей Товар та повернути його в обумовлений Договором строк в схоронності.

У відповідності до додаткової угоди № 1 до договору № 37 (т. 1 а.с. 78), місце зберігання товару: м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93.

На підтвердження виконання Договору № 37 позивачем надано до суду: - акт № ОУ-0000355 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2016, акт № ОУ-0000390 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.07.2016, акт № ОУ-0000436 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2016, акт № ОУ-0000544 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2016 (т. 1 а.с. 79-81); видаткові накладні на відповідальне зберігання за липень-вересень 2016 року, за якими місце складання вказано м. Бориспіль та товарно-транспортні накладні за серпень-вересень 2016 року на транспортування міндобрива; договори оренди транспортних засобів; згідно з товарно-транспортними накладними місце навантаження: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 93 (т. 1 а.с. 82-100).

Однак як вбачається зі змісту договору поставки № 25 від 01.06.2016 (т. 1 а.с. 73-74) вбачається, що НВК ГІФ «Захист рослин 2000» є саме покупцем, тоді як постачальником за таким договором є ТОВ «Естер-Маркет».

Також, в акті перевірки податковим органом відображено, що фактично мало місце придбання НВК ПФ «Захист рослин 2000» у ТОВ «Естер-Маркет» мінеральних добрив, джерело погодження яких не встановлено, оцінку відносно чого судами попередніх інстанцій не надано, а відтак судами попередніх інстанцій не було з`ясовано та не встановлено походження мінеральних добрив (їх самостійне виготовлення контрагентом або їх придбання з метою подальшої реалізації), які придбані позивачем у контрагента.

Крім того, в акті перевірки також зафіксовано, що згідно аналізу бази даних ДФС по ТОВ «Естер-Маркет» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, (як власних так і орендованих, відсутнє отримання послуг оренди, приміщень, складів, автотранспорту, витрат на електроенергію, водопостачання, послуг охорони, тощо), а також відповідної чисельності кваліфікованих трудових ресурсів, що необхідно для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, увагу на що суди попередніх інстанцій також не звернули та не з`ясували, чи перебувають у власності або в оренді ТОВ «Естер-Маркет» складські приміщення, також не з`ясовано, чи наявні у ТОВ «Естер-Маркет» кваліфіковані трудові ресурси, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності вказаного товариства.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.01.2021 у справі №823/603/17 про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.3 Договору № 25 підставою для отримання Товару представником покупця є довіреність, виписана відповідно до вимог чинного законодавства, однак, матеріали справи не містять довіреності на отримання товару, виданої на керівника відділу збуту ОСОБА_1 , а також відсутній наказ НВК ПФ «Захист рослин 2000» № 6 від 03.06.2014, а надані позивачем до перевірки журнал виданих та отриманих довіреностей, в якому відсутній запис про видачу довіреності на отримання товару від ТОВ «Естер-Маркет».

Також матеріалами справи підтверджено, що НВК ПФ «Захист рослин 2000» до перевірки надано прибутково-видаткову книгу (журнал) обліку агрохімікатів в електронній формі, в якій відсутні записи щодо придбання НВК ПФ «Захист рослин 2000» ТМЦ КАС-32 у ТОВ «Естер-Маркет» та їх продажу. При цьому, така прибутково-видаткова книга (журнал) обліку агрохімікатів відсутня в матеріалах справи.

Крім того, суд звернути увагу на те, що відповідно до ТТН (т. 1 а.с. 84, 85, 86, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 100), складених між НВК ПФ «Захист рослин 2000», як покупцем та ТОВ «Естер-Маркет», як продавцем мінеральні добрива перевозилися з пункту навантаження продавця - м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 93 до пункту розвантаження покупця м.Черкаси, вул. Сурікова, 10, тоді як відповідно до ТТН (т. 1 а.с. 184, 186, 188, 190, 192), складених між НВК ПФ «Захист рослин 2000», як продавцем та покупцями таких ТМЦ, пунктом навантаження значиться м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72, з огляду на судами попередніх інстанцій не з`ясовано та не надано оцінку, яким чином придбані у ТОВ «ЕстерМаркет» мінеральні добрива та розвантажені за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 10 були в подальшому реалізовані позивачем з іншого місця навантаження м. Черкаси, вул.Першотравнева, 72, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів їх перевезення в межах міста Черкаси з вул. Сурікова, 10 на вул. Першотравневу, 72. Відсутні також і докази знаходження за адресою: м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72 складських приміщень необхідних для зберігання рідини мінеральних добрав КАС-32.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд погоджується з доводами контролюючого органу щодо порушення НВК ПФ «Захист рослин 2000» вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 330000 грн, в т.ч.: за червень 2016 року на суму 330000 грн.

Таким чином, прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 № - є правомірним та скасуванню не підлягає.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ