Справа № 303/5109/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Куцкір Ю.Ю.

28 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 303/5109/25 пров. № А/857/30141/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2025 року у справі № 303/5109/25 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до особи без громадянства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2025р. ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до особи без громадянства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у якому просив суд:

- продовжити строк затримання громадянина ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 / ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на 6 (шість) місяців, до 11.01.2026р. (включно).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025р позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ч.4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2024р. близько 19 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 240 прикордонного знаку, на відстані 1500 метрів до державного кордону (територія Косонської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб затримано ОСОБА_1 .

Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.9, ст.12 Закону України «Про державний кордон України», чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

19.08.2024р. постановою Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 гривень (справа №297/3392/24).

В ході з`ясування обставин правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 в порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а також без документів, які б посвідчували його особу та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком.

У базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», інформація про перетинання державного кордону України відповідачем відсутня.

Також судом встановлено відсутність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо наявності у відповідача законних підстав для перебування на території України, передбачених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також щодо документування останнього посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні, посвідченням біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту в Україні або якій надано тимчасовий захист в Україні.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ча.2 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

16.07.2024р. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа № 303/1388/22, провадження 2-а/303/47/22) ухвалено затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, а саме до 11.01.2025р.

06.01.2025р. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №303/99/25, провадження 2-а/303/2/25) ухвалено продовжити затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на 6 місяців, до 11.07.2025 року, включно.

ч.4 ст.78 КАС України чітко визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ч.3 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 18.07.2024р. ОСОБА_1 поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, розташованого за адресою: вул. Лісна, 5, с. Розсудів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15044, де особа наразі утримується.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України 23.04.2012р. №353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012р. № 806/21119, передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

ч.3 ст.3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

В п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Із змісту п.8, п.9,п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» видно, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше ні встановлено законом.

ч.1 ст.289 КАС України визначає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

ч.1 ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено, що в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Як видно ч.23 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» особи, яких визнано особами без громадянства в порядку, встановленому цим Законом, та які отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах, на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

В ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено процедуру визнання особою без громадянства.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент затримання ОСОБА_1 заявив, що є особою без громадянства. Однак, на момент затримання у відповідача жодних документів, які б підтверджували наявність у нього зазначеного статусу, не було; Останній із заявою про визнання особою без громадянства в порядку, передбаченому законодавством України, не звертався.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_1 є уродженцем Республіки Вірменія, документований свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23.02.1995р., Вірменська ССР, та військовим квитком НОМЕР_3 , виданим 31.03.1999р. військовим комісаріатом Котайкського району Республіки Вірменія.

З огляду на вищезазначене, в рамках вжиття заходів щодо документування особи з метою забезпечення примусового видворення її за межі території України НОМЕР_4 прикордонним загоном направлено лист на адресу Посольства Республіки Вірменія в Україні з проханням підтвердити або спростувати факт належності вищезазначеної особи до громадянства Республіки Вірменія, а також повідомити чи документувалась дана особа паспортними документами Республіки Вірменія, якщо так, то коли та якими саме, по можливості, з наданням їх копій (лист від 30.08.2024р. № 02.1/11618-24-Вих).

Посольство Республіки Вірменія в Україні повідомив, що згідно інформації, наданою Службою міграції та громадянства Міністерства внутрішніх справ Республіки Вірменія, за даними державного реєстру населення Республіки Вірменія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є громадянином Республіки Вірменія. Особа для набуття громадянства Республіки Вірменія та документування паспортом громадянина Республіки Вірменія не зверталась (лист від 11.09.2024р. № 2302/К098).

На адресу НОМЕР_4 прикордонного загону Чернігівським ПТПІ направлено лист від 31.07.2024р. № 7477.4-113/7477.1-24, яким скеровано заяву відповідача на ім`я начальника НОМЕР_4 прикордонного загону з проханням прискорити процедуру отримання ОСОБА_1 статусу особи без громадянства для подальшої його можливості покинути територію Україну з метою возз`єднання з сім`єю, яка проживає у Норвегії.

НОМЕР_4 прикордонний загін на адресу адміністрації Чернігівського ПТПІ направив лист від 07.08.2024р. № 02.1/10463-24-Вих з проханням роз`яснити відповідачу вимоги Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021р. № 317 «Деякі питання визнання особою без громадянства», з метою забезпечення права на звернення із заявою про визнання особою без громадянства, оскільки, розгляд вищезазначених заяв не належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

НОМЕР_4 прикордонним загоном на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України направив лист від 30.08.2024р. №02.1/11599-24-Вих з проханням перевірити за наявними базами даних (обліками) та повідомити чи звертався ОСОБА_1 із заявою про визнання його особою без громадянства, а у випадку такого звернення - про прийняте за результатами розгляду заяви рішення.

Згідно інформації, зазначеної в листі Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 03.09.2024р. № 8.1-2014/8.1.1-24, за даними інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби, встановлено, що відповідач із заявою про визнання особою без громадянства у визначеному законодавством порядку до органів Державної міграційної служби України не звертався.

НОМЕР_4 прикордонним загоном на адресу Чернігівського ПТПІ було направлено лист 13.12.2024 № 02.1/16325-24-Вих з проханням повторно роз`яснити відповідачу вимоги законодавства щодо порядку визнання його особою без громадянства.

З листа Чернігівського ПТПІ від 17.12.2024 № 7477.5-213/7477.1.2-24 відомо, що відповідач повторно подав до адміністрації Чернігівського ПТПІ заповнену заяву про визнання особою без громадянства, за формою встановленого зразка, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021р. № 317 «Деякі питання визнання особою без громадянства», яку в подальшому було направлено для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Разом з тим, на адресу НОМЕР_4 прикордонного загону надійшов лист Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 18.12.2024р. № 7401.5.3-6873/74.2-24 (відповідь на лист НОМЕР_4 прикордонного загону від 14.12.2024р. № 02.1/16348-24-Вих), з якого стало відомо, що подати заяву про визнання особою без громадянства відповідачем не є можливим, оскільки відповідно до п.3, п.4 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, така заява подається повнолітньою дієздатною особою - особисто; повнолітньою недієздатною або обмежено дієздатною особою - її законним представником, територіальному органу/територіальному підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.

З огляду на вищезазначене, НОМЕР_4 прикордонний загін на адресу Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області направив лист від 02.01.2025р. № 02.1/130-25-Вих з проханням розглянути питання щодо можливості подання відповідачем заяви про визнання особою без громадянства до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в зв`язку з відсутністю у особи задекларованого місця проживання та перебуванням її у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, Державної міграційної служби України.

УДМСУ в Чернігівській області направив лист від 09.01.2025р. №7401.5.3-162/74.2-25, в якому зазначається, що враховуючи той факт, що ОСОБА_1 утримується і Чернігівському ПТПІ, подати заяву про визнання його особою без громадянства не є можливим, оскільки заява та додані до неї документи подаються повнолітньою особою особисто.

На адресу НОМЕР_4 прикордонного загону надійшов лист Чернігівського ПТПІ від 02.07.2025р. №7477.1-120/7477.1.2-25, з якого відомо, що розглянуто звернення НОМЕР_4 прикордонного загону щодо сприяння в організації супроводу відповідача до УДМС України в Чернігівській області з метою особистого поданням заяви про визнання особою без громадянства відповідно до вимог п.3 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства. З метою планування і організації виїзду Чернігівським ПТПІ надано запит до УДМС України в Чернігівській області з проханням повідомити про готовність прийняти відповідача, а також, у разі позитивного рішення, зазначити дату прийому.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 перебуваючи без відповідних реєстраційних документів, порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, тому, в даному випадку наявні правові підстави для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення у майбутньому примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними висновки суду, про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин, інших заходів передбачених ст. 289 КАС України, зокрема, застави чи поруки, оскільки обставини затримання ОСОБА_1 при перетині державного кордону щодо наявності підозри у пред`явленні документів, що мають ознаки підроблення, вимагають більш ретельного з`ясування при наявності перебування у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що не спростував апелянт.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки за наявністю умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, наявні підстави для затримання останнього з метою забезпечення ідентифікації строком до 11.01.2026 р..

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Ршення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2025 року у справі № 303/5109/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 06.11.2025р.