Справа № 380/16933/25
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 рокусправа № 380/16933/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, Сихівський ВДВС), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 01.08.2025 про відкриття виконавчого провадження №78744056 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 16000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані такими аргументами: - за змістом положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 правову позицію, відповідно до якої обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Виконавче провадження №78744056 постановою державного виконавця від 01.08.2025 відкрито неправомірно, оскільки виконавчий збір стягується виключно за умови фактичного виконання рішення боржником внаслідок дій державного виконавця, спрямованих на його примусове виконання, а у ВП 77103698 будь-яких дій виконавчих дій не вчинялося; - позивачка не зобов`язана виконувати рішення суду, оскільки його резолютивна частина прямо визначає, що демонтаж споруди здійснюється за кошти Львівської міської ради, яка є суб`єктом виконання, а виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого листа, виданого з помилкою, яка була надалі виправлена ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 02.04.2025 у справі № 464/4038/22.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти задоволення позовних вимог не заперечив, про наявність перешкод для підготовки відзиву суд не повідомив; на вимогу ухвали суду надав копії матеріалів виконавчого провадження. Оскільки відповідач у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, то суд на підставі частини четвертої статті 159 КАС України кваліфікує неподання ним відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Суд вивчив доводи позивачки, наведені в заявах по суті спору, дослідив долучені до справи докази та встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 була однією із відповідачок у справі №464/4038/22, що розглядалася Сихівським районним судом м. Львова за позовом Львівської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Зі змісту судового рішення зрозуміло, що ОСОБА_1 проживає в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та користується для зберігання садового інвентаря та продуктів харчування дерев`яним сараєм (господарською спорудою Н1), розміщеною на прибудинковій території коло цього будинку. Сарай збудований не ОСОБА_1 , а ще у 1965-1966 роках іншими особами, задовго до набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру в цьому будинку, ця споруда немає правовстановлюючих документів. На засіданні адміністративної комісії при районній адміністрації розглядався протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ст.152 КУпАП (за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів), у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення адміністративне провадження було закрите, оскільки було встановлено, що господарська споруда, яку використовує ОСОБА_1 , збудована не нею. Львівська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташований житлові будинки, а також самовільно встановлені об`єкти за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачі використовують об`єкти, самочинно встановлені на землях комунальної власності (на земельній ділянці, не відведеній для цього, встановлені без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту) та без правовстановлюючих документів, ця земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню її до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, за рахунок органу місцевого самоврядування Львівської міської ради.

Рішенням від 29.03.2023 у справі №464/4038/22 суд задовольнив позов Львівської міської ради, в частині вимог до відповідачки ОСОБА_1 вирішив таке: «Звільнити самовільно зайняту ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (згідно план-схеми земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та суміжних з ними земельних ділянок до акту обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 від 28.06.2022), шляхом демонтажу господарської споруди «Н 1», за кошти органу місцевого самоврядування Львівської міської ради».

16.10.2024 суд видав виконавчий лист №464/4038/22, в якому резолютивну частину рішення викладено таким чином: «Зобов`язати звільнити самовільно зайняту ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (згідно план-схеми земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та суміжних з ними земельних ділянок до акту обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 від 28.06.2022), шляхом демонтажу господарської споруди «Н 1», за кошти органу місцевого самоврядування Львівської міської ради», ОСОБА_1 визначена боржником, а ЛМР стягувачем.

Львівська міська рада звернулася до Сихівського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої додала як рішення суду, так і виконавчий лист №464/4038/22, просила відкрити виконавче провадження щодо зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку.

11.02.2025 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №77103698, відповідно до якої вирішено здійснювати виконання цього рішення як рішення суду зобов`язального характеру, яким встановлено обов`язок щодо його виконання боржником ОСОБА_1 : «Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів».

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець виніс постанову від 11.02.2025 про стягнення з ОСОБА_1 16000 грн. виконавчого збору.

Після спливу 10-денного строку, враховуючи, що вимоги виконавчого документа не виконано, державний виконавець Сихівського ВДВС надіслав ОСОБА_1 виклик, яким зобов`язав представника Львівської міської ради: - з`явитися до виконавця 14.03.2025 11:00 для організації узгодження заходів із виконання рішення суду; - надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання.

21.03.2025 ОСОБА_1 подала до Сихівського районного суду міста Львова заяву про виправлення помилки, допущеної у виконавчому листі від 16.10.2024 - невідповідність резолютивної частини рішення суду, вказаної у виконавчому листі, рішенню суду.

Ухвалою Сихівського районного суду від 02.04.2025 цю заяву було задоволено частково, виправлено допущену у виконавчому листі від 16.10.2024 №464/4038/22 помилку шляхом вилучення слова «зобов`язати» з резолютивної частини рішення.

ОСОБА_1 22.04.2025 подала Сихівському ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження № 77103698, враховуючи виправлення помилки у ньому. Ця заява залишилася без реагування.

24.07.2025 Львівська міська рада звернулася до Сихівського ВДВС із заявою про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 77103698.

Постановою від 29.07.2025 державний виконавець: - повернув виконавчий лист від 16.10.2024 №464/4038/22 стягувачу за його заявою; - вирішив виділити постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в окреме провадження. В цій постанові державний виконавець надалі вказує, що ним виконувалося рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, попри виправлення ухвалою Сихівського районного суду від 02.04.2025 цієї помилки.

01.08.2025 державний виконавець Сихівського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 78744056 з стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 16000 грн. на підставі постанови державного виконавця від 11.02.2025 у виконавчому провадженні № 77103698.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами щодо їх застосування при оцінці обставин цієї справи:

відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIIІ визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Водночас пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (частина шоста ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 9 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що примусовому виконанню на підставі Закону №1404-VIII шляхом вжиття відповідних заходів державними/приватними виконавцями підлягають не усі судові рішення немайнового характеру, а лише ті з них, що передбачають обов`язок боржника (відповідача за судовим рішенням) вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій (т.зв. рішення зобов`язального характеру).

Зі змісту рішення суду у справі №464/4038/22 зрозуміло таке:

- задовольняючи позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки, місцевий загальний суд врахував, що дерев`яний сарай, який ця особа використовує для зберігання садового інвентарю, самовільно встановлений на земельній ділянці комунальної власності (прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку) не відповідачкою, а іншими особами;

- суд не зобов`язував відповідачку ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку від дерев`яного сараю, який вона використовує, а фактично уповноважив Львівську міську раду звільнити цю земельну ділянку шляхом демонтажу господарської споруди власним коштом.

Отже, це судове рішення не містить зобов`язання ОСОБА_1 до вчинення певних дій, тобто не є рішенням зобов`язального характеру щодо цієї відповідачки.

В цій справі суд встановив, що державний виконавець відкрив виконавче провадження ВП №77103698 за виконавчим листом №464/4038/22 від 16.10.2024, який не відповідав резолютивній частині судового рішення, котре також було долучено до заяви про відкриття виконавчого провадження (а.с.21-23,27-32), а саме містив вказівку про зобов`язання боржника вчинити дії (дієслово «Зобов`язати») .

З огляду на ці суттєві розбіжності, що впливали на правильне розуміння рішення суду та способу/порядку його виконання державний виконавець мав повноваження альтернативно вчинити одну із таких дій:

1) повернути виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII;

2) у випадку відкриття виконавчого провадження - звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із поданням про роз`яснення рішення або про встановлення порядку і способу виконання рішення, оскільки у виконавчому листі було сформульоване зобов`язання боржника вчинити дії, якого не містила резолютивна частина рішення суду.

Проте державний виконавець таких дій не вчинив, а обмежився викликом представника Львівської міської ради, в якого вимагав пояснення щодо невиконання рішення суду, при цьому адресував цей виклик ОСОБА_1 . Докази вчинення ним будь-яких інших виконавчих дій в межах ВП №77103698 в АСВП відсутні.

Отримавши в квітні 2025 року від ОСОБА_1 заяву про закриття виконавчого провадження, в якій було повідомлено про виправлення Сихівським районним судом м.Львова помилки, допущеної у виконавчому листі (фактично було виключено дієслово «зобов`язати» з резолютивної частини рішення суду), державний виконавець ніяк не відреагував на таке повідомлення (проігнорував його).

В липні 2025 року стягувач звернувся про повернення йому виконавчого листа №464/4038/22. Суд розцінює таке звернення як визнання стягувачем того факту, що виконання рішення суду у справі №464/4038/22, з огляду на його зміст, вимагає вчинення активних дій Львівською міською радою, а не ОСОБА_1 .

Разом з тим, повернувши виконавчий лист стягувачу, державний виконавець вирішив виділити постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в окреме провадження з тих мотивів, що ним виконувалося рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку. З огляду на це державний виконавець 01.08.2025 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 78744056 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 11.02.2025.

Оцінюючи таке рішення в контексті наведених фактів, суд враховує таке:

відповідно до ч.ч.1-2 ст.42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю природою є санкцією за невиконання рішення суду боржником. На момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з вимогами розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п.1 - 4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст.37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п.1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 Закону.

Згідно п.20 розділу ІІІ Інструкції №512/5, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч.4 ст.37 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд встановив, що державний виконавець після винесення постанови від 29.07.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №77103698, не виносив постанови про стягнення виконавчого збору, як це передбачено частиною 3 ст.40 Закону №1404-VIII. Водночас, спірна постанова від 01.08.2025 про відкриття виконавчого провадження безпідставно винесена щодо виконання постанови від 11.02.2025 про стягнення виконавчого збору. Відтак, після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та за відсутності винесеної після цього постанови про стягнення виконавчого збору відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору є безпідставним та незаконним рішенням, що підлягає скасуванню.

Суд при прийнятті цього рішення на підставі частини п`ятої статті 244 КАС України також враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, про те, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення; відповідно до Закону №1404-VIII обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Суд враховує, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження 77103698 у період з дня відкриття виконавчого провадження і до моменту винесення постанови від 29.07.2025 про повернення виконавчого документа. Більше того, в світлі наведених вище мотивів суд враховує, що рішення суду у справі №464/4038/22 не передбачало зобов`язання ОСОБА_1 до вчинення дій, а передбачала фінансування органом місцевого самоврядування заходів до звільнення земельної ділянки. Відповідна помилка при видачі виконавчого листа (щодо нібито зобов`язання ОСОБА_1 до вчинення дій) була виправлена судом 02.04.2025, задовго до повернення виконавчого листа стягувачу за його заявою. Таким чином, обґрунтованими є аргументи позивача з цього питання.

Суд також враховує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду відзиву на позовну заяву та не навів будь-яких аргументів на обґрунтування спірної постанови.

З огляду на наведені мотиви суд дійшов висновку, що доводи позивачки про протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження є слушними та доводять обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , тому їх слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України у випадку задоволення позову особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що був відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачка надала суду докази понесення судових витрат на сплату судового збору у сумі 968,96 грн. Отже, ці витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.19-20,22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,287,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.08.2025 про відкриття виконавчого провадження №78744056 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 16000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79066, місто Львів, вул. Зубрівська, 9; ідентифікаційний код 35009295) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович