Справа № 160/17711/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати відповідача знову розглянути його заяву про надання посвідки на тимчасове проживання у встановленому порядку, приймаючи до уваги позиції судових рішень;
- зобов`язати відповідача знову розглянути його заяву про надання дозволу на імміграцію у встановленому порядку, приймаючи до уваги позиції судових рішень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 05.07.2024 року відповідач прийняв рішення, яким йому відмовлено у наданні довідки на тимчасове проживання. Відмова обґрунтована посиланням на підпункти 2, 3, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322. При цьому, в рішенні відповідача не конкретизується, які саме факти, передбачені вказаними вище підпунктами, мають місце. 23.05.2025 року відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію. Відмова обґрунтована посиланням на пункти 4, 4-2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». У вищезазначеному рішенні відповідача також не конкретизується, які саме факти, передбачені вказаними вище підпунктами, мають місце. Станом на теперішній час він та його дружина, діти проживають разом, однією сім`єю. Єдиним джерело доходів сім`ї є його заробіток. За таких обставин, виникає загроза порушення прав його дітей, оскільки він не зможе проживати в Україні. Зазначені обставини й стали підставою для звернення до суду з позовом.
Також, разом з відзивом відповідачем долучено копію міграційної справи позивача.
До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що 28.02.2023 року Криворізьким відділом у м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно нього, за порушення міграційного законодавства на підставі ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Рішення суду від 28.02.2023 року судом не скасоване, але воно обґрунтоване посиланням на рішення від 28.10.2022 року про відмову у наданні дозволу на тимчасове проживання, яке у подальшому суд скасував. Тому, посилання на рішення від 28.02.2023 року слід оцінювати приймаючи до уваги вказане вище. Він вважає, що підставою для відмови у наданні довідки про тимчасове проживання можуть бути факти, які мали місце саме на час його звернення - 19.10.2022 року.
Стосовно посилань відповідача на розірвання шлюбу, яке мало місце 27.12.2022 року. Так в мотивувальної частині рішення від 27.05.2024 року по справі №160/4303/24 вказано: «Стосовно твердження відповідача про укладення позивачем фіктивного шлюбу, суд зазначив, що відповідно до ч.2 ст.40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Суду не надано рішення суду про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фіктивним. У межах заявленого спору в адміністративного суду відсутні повноваження для визнання шлюбу фіктивним або надання оцінки відповідним доводам без наявного судового рішення, що підтверджується змістом вищенаведеного судового рішення (а.с.84-85)». За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити повністю, з підстав викладених у ньому.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року продовжено строк розгляду цієї справи до 01.10.2025 року.
Ухвалою суду від 01.10.2025 року продовжено строк розгляду цієї справи до 31.10.2025 року.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта № НОМЕР_2 від 06.08.2022.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 04.05.2017 року Ленкоранським районним відділом РАЦС Азербайджанської Республіки, між громадянами Азербайджану ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб 08.09.2004 року (актовий запис №42).
ОСОБА_1 має трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №7411-000016252 від 10.02.2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянкою України.
19.10.2022 року позивач звернувся до Центрально-міського відділу у м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою-анкетою №100178474 про оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України. В заяві-анкеті визначено підставу для оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).
Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
- здійснено розподіл судових витрат.
03.05.2023 року позивач склав на адресу територіального відділення ДМС заяву про надання дозволу на імміграцію в Україні (встановленої законом форми) з метою возз`єднання сім`ї з донькою громадянкою України ОСОБА_6 .
У відповідь за зазначену заяву, відповідачем листом №1231-1051/1231-23 від 06.05.2023 року позивачеві було відмовлено у розгляді заяви про надання дозволу на імміграцію через те, що вона оформлена на бланку адвокатського бюро офіс адвоката Якименка С.Г., що є підставою для відмови у наданні інформації. При цьому, для подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну запропоновано звернутися на особистий прийом до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання про що свідчить зміст копії наведеного листа.
Вважаючи протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви-анкети позивача від 19.10.2022 року про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, після визнання протиправним та скасування рішення та не розгляді відповідачем заяви про надання дозволу на імміграцію від 03.05.2023 року у встановленому порядку, він звернувся з позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року по справі № 160/4303/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 №100178474 від 19.10.2022 р. про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.10.2022 р. №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку;

- зобов`язано ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 №100178474 від 19.10.2022 р. про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.10.2022 р. №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку та прийняти рішення з дотриманням вимог п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та зниження посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 та з урахуванням висновків, викладених у судових рішеннях;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 03.05.2023 р. та не прийняття за даною заявою відповідного рішення у встановленому законодавством порядку;

- зобов`язано ГУ ДМС України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 03.05.2023 р. та прийняти за даною заявою рішення у встановленому законодавством порядку, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні;

- здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі №160/4303/24 без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2024 р. по справі №160/4303/24 відповідачем повторно розглянуто заяву-анкету №100178474 від 19.10.2022 року та долучені до неї документи та прийнято рішення від 05.07.2024 р. №6369 про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання з посиланням на пп.2, 3 п.11 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322.

Супровідним листом №1201.3.1-9309/12.3-24 від 08.07.2024 р. Головне управління ДМС України у Дніпропетровської області надіслало позивачу рішення від 05.07.2024 р. №6369 та додатково повідомило його про прийняте рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.2, 3, 11 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322 зі змінами, внесеними згідно із постановою КМУ від 12.09.2023 р. №979 (діє невиконане рішення про примусове повернення; дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем інформацію; термін дії полісу медичного страхування закінчився).

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 року по справі №160/4303/24, якою залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р., відповідачем розглянуто заяву позивача про надання дозволу на імміграцію від 03.05.2023 року.

23.05.2025 року головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який цієї ж дати затверджено Тв.о. першого заступника начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області та погоджено начальником Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Дніпропетровській області. Згідно із вказаним висновком позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пп.4, 4-2, ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 р. №2491-ІІІ.

Рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 23.05.2025 р. №4957 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пп.4, 4-2, ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001р. №2491-ІІІ.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.08.2011 р. №3773-VІ (далі - Закон №3773-VІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Частинами першою, третьою статті 3 Закону №3773-VІ встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положення статті 1 Закону №3773-VI визначають, серед іншого, такі терміни:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 14 статті 4 Закону №3773-VІ визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

За змістом п.5 ч.1 ст.5-1 Закону №3773-VІ строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік.

Частиною 14 статті 5 Закону №3773-VI передбачено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Відповідно до ч.21 ст.5 Закону №3773-VІ технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322).

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Посвідка видається на строк відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно із п.5 Порядку № 322 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

При цьому, п.58-1 Порядку №322 встановлено, що іноземець або особа без громадянства, які отримали посвідку вперше чи мають посвідку, зобов`язані здійснити декларування/реєстрацію свого місця проживання в порядку, встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Відповідно до п.7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

В силу пункту 9 Порядку №322 визначено, що оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

За змістом пунктів 10, 12 Порядку №322 порядок взаємодії ДМС з Центром встановлюється шляхом укладення відповідних договорів згідно з вимогами статті 4 Закону України «Про захист персональних даних». Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

Згідно із пунктами 16, 17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до п.19 Порядку №322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно із п.21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Згідно із пунктами 22-33 цього Порядку, у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням кваліфікованого електронного підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

До заяви-анкети вноситься інформація про номер контактного телефону заявника та адресу особистої електронної пошти.

Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей.

За змістом п.32 Порядку №322 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;

6) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

Іноземець або особа без громадянства можуть подати також інші документи, які підтверджують наявність підстав для отримання посвідки або підтверджують інформацію, зазначену в заяві-анкеті (зокрема, документи, що підтверджують право власності на житло, договір наймання (піднаймання, оренди) тощо). Копії таких документів долучаються до заяви-анкети.

Відповідно до п.35 Порядку №322 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Згідно із п.36 Порядку №322 ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України проводиться на підставі інформації, що міститься у базах даних Реєстру, з урахуванням інформації про перетинання іноземцем або особою без громадянства державного кордону України.

Перевірка інформації про перетинання державного кордону України іноземцем або особою без громадянства проводиться з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), або шляхом надсилання запитів на адресу органу Держприкордонслужби, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби, відповідь на які надається протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Перевірка відсутності майнових зобов`язань перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім примусовим поверненням чи видворенням за межі України або реадмісією, проводиться з використанням Єдиного реєстру боржників та відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку.

Інформація про те, що іноземець або особа без громадянства є засновником та/або учасником, та/або бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи, перевіряється за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Усі матеріали проведених перевірок долучаються до заяви-анкети і скануються із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктом 36-1 Порядку №322 передбачено, що з метою підтвердження наданої іноземцем або особою без громадянства у заяві-анкеті інформації про місце проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС проводить перевірку адреси місця проживання іноземця або особи без громадянства.

У разі коли іноземцем або особою без громадянства не подавалися документи, що підтверджують інформацію, зазначену в заяві-анкеті (зокрема, документи, що підтверджують право власності на житло, договір наймання (піднаймання, оренди) тощо), перевірка проводиться шляхом відвідання заявника за зазначеною ним адресою.

Про час проведення перевірки іноземець або особа без громадянства повідомляються телефоном та електронною поштою за один робочий день до перевірки.

Результат перевірки оформляється у вигляді акта, який повинен бути підписаний двома працівниками територіального органу/територіального підрозділу ДМС та іноземцем або особою без громадянства (у разі, коли його проживання за зазначеною адресою підтверджено). У разі потреби для перекладу тексту акта іноземцеві або особі без громадянства на зрозумілу їм мову може бути залучений перекладач.

У разі відсутності іноземця або особи без громадянства за місцем проживання акт може бути також підписаний власником житла, сусідами (мешканцями прилеглих квартир, приватних будинків).

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні (п.45 Порядку №322).

Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дати прийняття документів (п.42 Порядку №322).

Згідно із п.61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), військовий квиток, який підтверджує факт служби за контрактом у Збройних Силах, Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім примусовим поверненням чи примусовим видворенням за межі України або реадмісією, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом вище, 19.10.2022 року позивач звернувся до Центрально-міського відділу у м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою-анкетою №100178474 про оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення від 28.10.2022 року №167 на підставі пп.9 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №322, яким відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 року у справі №160/14267/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 28.10.2022 р. №167 «Про вiдмову в оформленнi (видачі) посвiдки на тимчасове проживання в Україні», прийняте відносно ОСОБА_1 .

Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 19.12.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року по справі № 160/4303/24 визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 №100178474 від 19.10.2022 р. про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.10.2022 р. №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку та зобов`язано ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 №100178474 від 19.10.2022 р. про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.10.2022 р. №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку та прийняти рішення з дотриманням вимог п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та зниження посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322 та з урахуванням висновків, викладених у судових рішеннях; визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 03.05.2023 р. та не прийняття за даною заявою відповідного рішення у встановленому законодавством порядку та зобов`язано ГУ ДМС України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 03.05.2023 р. та прийняти за даною заявою рішення у встановленому законодавством порядку, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі №160/4303/24 без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2024 р. по справі №160/4303/24 відповідачем повторно розглянуто заяву-анкету №100178474 від 19.10.2022 року та долучені до неї документи та прийнято рішення від 05.07.2024 р. №6369 про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання з посиланням на пп.2, 3 п.11 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322.

Так, позивачем до заяви-анкети №100178474 від 19.10.2022 року додано необхідний пакет документів, які були чинні та діючі на час звернення. Жодних зауважень з боку відповідача до змісту чи до кількості доданих до заяви документів зазначено не було.

Крім того, підставою для прийняття рішення від 28.10.2022 року міграційним органом зазначено лише посилання на підпункт 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, який затверджено постановою КМУ від 25.04.2018 р. №322.

Аналізуючи рішення від 05.07.2024 р. №6369, суд звертає увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Отже, у випадку наданні відмови в оформленні (видачі) тимчасової посвідки на тимчасове проживання відповідач зобов`язаний не просто вказати норму, на підставі якої особі відмовлено в задоволенні заяви, а вказати вичерпні обґрунтування та мотивацію такої відмови.

До того ж, відповідно до пп.11 п.62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки в інших випадках, передбачених законом.

Проте, відповідачем не зазначено та не надано жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджує інші випадки, передбачені законом, на підставі яких прийнято оскаржене рішення.

Суд зазначає, що посилання на пп.11 п.62 Порядку №321 не містить конкретно визначених підстав для відмови у видачі посвідки позивачу, а є бланкетною нормою, яка відсилає до іншого законодавства. Тому зазначення в рішенні про відмову у видачі посвідки загальної норми права (пп.11 п.62 Порядку №321) без вказівки на конкретну підставу для такої відмови не може вважатися виконанням законодавчо визначеного обов`язку, передбаченого Порядком №321, а тому таке рішення має бути визнано протиправним.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2020 року у справі №820/1719/18, від 14.12.2020 року у справі №820/1684/18, та враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд звертає увагу, що рішення від 05.07.2024 р. №6369 містить лише посилання на норму Порядку №322, на підставі якої було відмовлено в оформленні/видачі посвідки, без обґрунтувань та доводів конкретної обставини, що стала підставою для прийняття оскаржуваної відмови. Тобто вказане рішення є нечітким та унеможливлює встановити яка з двох підстав слугувала для прийняття оскаржуваної відмови. З вказаного слідує, що прийняте рішення не відповідає визначених у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, які ставляться до рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під час судового розгляду справи відповідач повідомив суду, що наявні підстави для відмови у наданні посвідки на тимчасове проживання прямо передбачена нормами чинного законодавства, а саме: пп.2, 3, 11 п.61 Порядку №322, оскільки термін дії полісу медичного страхування закінчився та шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був підставою для подання заяви від 19.10.2022 р. №100178474 для оформлення посвідки на тимчасове проживання розірвано - 27.12.2022 р.

Однак, вказані обставини не були повідомлені позивачу під час прийняття рішення від 05.07.2024 р. №6369, а отже відповідачем не вжито заходів з метою забезпечення його права подати необхідні документи, які не вистачає для отримання посвідки на тимчасове проживання відповідачем у спірному рішенні.

Таким чином, суд не може вважати правомірною відмову в оформленні та видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання на території України, оскільки спірне рішення є необґрунтованим, не містить оцінки наданої суб`єктом владних повноважень поданим позивачем документам та доводів неможливості прийняття до уваги тих чи інших документів.

З вказаних підстав, суд вважає, що наявні підстави та визнання рішення від 05.07.2024 р. №6369 протиправним та його скасування.

Щодо рішення Головного управління ДМС у Дніпропетровської області від 23.05.2025 року №4957 «Про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну», суд вказує на таке.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон № 2491-III, в редакції на час спірних відносин).

За змістом статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно із п.2 ч.1 ст.9 Закону № 2491-III, письмові заяви про надання дозволу на імміграцію подаються у паперовій формі, іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають/тимчасово проживають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Так, відповідно до частини першої цієї статті Закону №2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, у тому числі перевірку обставин, визначених статтею 4-1 цього Закону, відсутності підстав для відмови у його наданні, надсилає запити до заінтересованих органів державної влади з метою отримання інформації про наявність/відсутність підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та приймає зазначені рішення;

4) організовує роботу з видачі та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл на імміграцію, відмовлено у його наданні або прийнято рішення про відкликання, визнання недійсним дозволу на імміграцію;

6) організовує роботу щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання особам, які звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України, а також у разі встановлення обставин, за яких дозвіл на імміграцію підлягає відкликанню, визнанню недійсним відповідно до статей 12, 12-1 цього Закону, забезпечує ведення провадження щодо прийняття такого рішення;

7) забезпечує розгляд скарг на дії або бездіяльність посадових осіб територіального органу чи територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), які порушують порядок та строки розгляду заяв про надання дозволу на імміграцію, та прийняті ними рішення, у тому числі про відмову у наданні дозволу на імміграцію або визнання його недійсним, поданих в адміністративному порядку.

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 р. № 360 (далі - Положення №360) Державна міграційна служба України - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є Державна міграційна служба України (ДМС).

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, письмові заяви про надання дозволу на імміграцію подаються у паперовій формі:

1) іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають за межами України, - до закордонних дипломатичних представництв і консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають/тимчасово проживають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Заяву про надання дозволу на імміграцію та документи, визначені цією статтею, заявник подає особисто або через законного представника до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном. Особи, зазначені у пункті 2 частини першої цієї статті, які звертаються із заявою про надання дозволу на імміграцію і досягли 12 років, зобов`язані подати свої біометричні дані (відцифрований образ обличчя особи та відцифровані відбитки пальців рук), а особи, які досягли 14 років, - також відцифрований підпис особи.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки; 2) оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа іноземця (паспортних документів - у разі якщо іноземець має множинне громадянство) або документа, що посвідчує особу без громадянства, а також копії сторінок паспортного документа іноземця (паспортних документів - у разі якщо іноземець має множинне громадянство) або особи без громадянства, що містять особисті дані, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку, або копія рішення про визнання особою без громадянства;

Іноземці та особи без громадянства, які мають право на отримання дозволу на імміграцію на підставі пункту 9 або 10 частини другої, пункту 1-1 частини третьої статті 4 цього Закону, для отримання дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання (у тому числі в порядку обміну) на підставі такого дозволу можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо для отримання нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальної цілісності та суверенітету України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262;

2-1) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

2-2) оригінал (після пред`явлення повертається) та копія документа, що підтверджує законність перебування/тимчасового проживання на території України (для осіб, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті);

3) документ про місце проживання особи в Україні та за кордоном;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію залишається без руху.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію залишається без руху.

Статтею 10 зазначеного Закону встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися; 4-1) особам, які уклали шлюб з громадянином України або іммігрантом, факт перебування в якому є підставою для надання дозволу на імміграцію, якщо такий шлюб за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності або якщо наявні обставини, визначені у статті 4-1 цього Закону; 4-2) особам, які не подали всі передбачені цим Законом документи; 4-3) особам, які під час попереднього перебування в Україні були притягнуті до кримінальної або адміністративної відповідальності за вчинення незаконного перетинання чи спробу незаконного перетинання державного кордону України або порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України чи виїзду з неї, або порушили законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 4-4) особам, які не подали всі передбачені цим Законом документи та/або не усунули інші недоліки у строк, визначений у рішенні про залишення заяви без руху; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України, а також особам, стосовно яких виявлено факти невиконання рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або які мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними чи юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою КМУ від 26.12.2002 р. №1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

За змістом пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку № 1983 визначено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 року по справі №160/4303/24, якою залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р., відповідачем розглянуто заяву позивача про надання дозволу на імміграцію від 03.05.2023 року.

23.05.2025 року головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який цієї ж дати затверджено Тв.о. першого заступника начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області та погоджено начальником Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Згідно із вказаним висновком позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі на підставі пп.4, 4-2, ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 23.05.2025 р. №4957 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4, 4-2, ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Однак, вказавши пункт 4 статті 10 Закону України «Про імміграцію», відповідачем не наведено в рішенні від 23.05.2025 р. №4957, що саме стало підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, надання свідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів / документів, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, не уточнено причин та не конкретизовано обставин, які слугували підставою для прийняття спірного рішення, що фактично позбавило позивача бути обізнаним щодо обставини, у зв`язку із якою йому було відмовлено у наданні дозволу.

Суд зазначає, що за загальними вимогами, які висуваються до актів суб`єктів владних повноважень, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Загальне посилання відповідача у рішенні від 23.05.2025 р. №4957 на положення пункту 4 статті 10 Закону України «Про імміграцію» не свідчить про обґрунтованість такого рішення, оскільки ставить позивача у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у наданні йому дозволу, що є неприпустимим.

У спірному рішенні, також вказано п.4-2 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», а саме: особи, які не подали всі передбачені цим Законом документи. При цьому, відповідачем не конкретизовано, які саме документи позивачем не додано до заяви про надання дозволу на імміграцію.

У спірних правовідносинах повноваженнями щодо прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи відмову у наданні такого дозволу наділені органи міграційної служби. Поряд з тим, суд повторно зазначає, рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 23.05.2025 р. №4957 не містить посилань на обставини, з якими відповідач пов`язує підстави для його прийняття.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 23.05.2025 р. №4957 не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем хоч і наведено норму законодавства, однак без зазначення причин для відмови у наданні дозволу, тобто не обґрунтовано підстав та мотивів прийняття такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 року у справі №2340/2851/18.

Також суд зазначає, що висновок Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області стосовно імміграції позивача в Україну не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ним протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Органи Національної поліції та Держприкордонслужба, провівши відповідно до компетенції у місячний строк після надходження відповідних запитів перевірку, не виявили підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Крім того, суд враховує, що позивач має сім`ю та постійне місце проживання на території України.

Згідно із частиною другою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 1 Конвенції вимагає від держав гарантувати права та свободи не лише громадянам, а кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією. Яскравими прикладами того, як цей принцип реалізується на практиці, можуть служити заяви, де мовиться про порушення права на сімейне життя у зв`язку з діями держави, спрямованими на депортацію з недоговірної держави особи, яка влаштувала життя з громадянином/громадянкою договірної держави, або на скасування даного цій особі дозволу на проживання

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржене рішення не містить жодної оцінки владним суб`єктом співрозмірності балансу між приватним інтересом іноземця на продовження перебування в Україні та публічним інтересом держави, у контексті змісту ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення від 23.05.2025 р. №4957 прийняте не у порядку та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд з метою ефективного захисту порушеного права вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну та заяву про надання посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх відповідно до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 968,60 грн. (1 937,20 грн. : 2), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, тому суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору у вказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 05.07.2024 року прийнятого на підставі заяви ОСОБА_1 від 19.10.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2022 року щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 23.05.2025 року №4957.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (вул.В.Липинського, 7, м.Дніпро, 49000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) судові витрати по справі у розмірі 968,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма