Справа № 440/8293/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8293/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, а саме просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.12.2024 №5011 в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 як командира 1-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону В/Ч НОМЕР_1 у розмірі 57117,78 грн (п`ятдесят сім тисяч сто сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.12.2024 №5011 затверджено результати службового розслідування, згідно яких на рахунок позивача віднесено збитки в сумі 38541,60 грн та внесено до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань суму стягнень 57117,78 грн. Підставою проведення службового розслідування слугувало самовільне залишення військової частини рядом військовослужбовців та несвоєчасне повідомлення про цей факт позивачем. З матеріалів службового розслідування вбачається, що факт самовільного залишення 09.03.2024 виявлено під час звірки особового складу. При цьому в акті службового розслідування зазначається, що 25.11.2022, командиром 1-го механізованого батальйону за №109 подано довідку-доповідь, яка в матеріалах службового розслідування вказана за порядковим №7, про відсутність зазначених у службовому розслідуванні військовослужбовців. З наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 01.02.2023 №34 вбачається, що до виконання обов`язків командира 1-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону В/Ч НОМЕР_1 позивач приступив з 01.02.2023, тобто вже після подання відповідних довідок-доповідей. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.12.2024 № 5011 за наслідками службового розслідування прийнятий з порушенням норм матеріального права та процедури, визначеними Законом України "Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України" та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, у зв`язку з чим звернувся до суду.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що позивача на підставі наказу командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України від 22.10.2022 №410 призначено на посаду командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , допущено до тимчасового виконання обов`язків та надано час для прийняття справ та посади, що в свою чергу підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.10.2022 №236. Таким чином підсумовую все наведене позовні вимоги наведені позивачем є необґрунтованими та безпідставними, оскільки не наводиться жодних норм права, які порушено відповідачем, оскільки останній діяв в межах прав та обов`язків визначених Законами України та іншими нормативно-правовими актами.

3. Заяви, клопотання учасників справи.

25.08.2025 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

4. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/8293/25; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21.08.2025 залишено позовну заяву без руху. Постановлено усунути недоліки у п`ятиденний строк шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку з 10.01.2025 по 15.06.2025.

25.08.2025 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 29.08.2025 визнані поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлений позивачу строк звернення до суду з даним позовом та продовжений розгляд справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що учасниками справи не заперечується.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.10.2022 старший офіцер Збройних Сил України майор ОСОБА_1 допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з 26.10.2022.

09.02.2023 на ім`я командира НОМЕР_2 механізованого батальйону начальником штабу батальйону офіцером Збройних Сил України капітаном ОСОБА_2 поданий рапорт від 08.02.2023 (вх.№3279) з проханням призначити службове розслідування за фактом того, що після звірки із стройовою частиною виявлений ряд військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону, які не зняті із продовольчого забезпечення, але подані в СЗЧ: солдат ОСОБА_3 (довідка-доповідь від 12.11.2022), солдат ОСОБА_4 (довідка-доповідь від 20.12.2022), солдат ОСОБА_5 (довідка-доповідь від 20.12.2022), солдат ОСОБА_6 (довідка-доповідь від 20.12.2022), штаб-сержант ОСОБА_7 (довідка-доповідь від 26.01.2023), ст. сержант ОСОБА_8 (довідка-доповідь від 05.10.2022), солдат ОСОБА_9 (довідка-доповідь від 10.12.2022), сержант ОСОБА_10 (довідка-доповідь від 12.11.2022).

23.05.2024 на ім`я командира 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 офіцером Збройних Сил України капітаном ОСОБА_11 поданий рапорт від 23.05.2024 (вх.№20286) про перепризначення службового розслідування, яке призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 №578 від 12.02.2023, за фактом самовільного залишення частини вісьмома вищевказаними військовослужбовцями.

У подальшому, 09.11.2024 на ім`я командира 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 заступником командира батальйону НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 подано рапорт від 08.11.2024 (вх.№40902) про перепризначення службового розслідування, яке призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2802 від 27.05.2024, за фактом самовільного залишення частини вісьмома вищевказаними військовослужбовцями.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5340 від 11.11.2024 "Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини" постановлено, зокрема, призначити службове розслідування стосовно випадку самовільного залишення військової частини вісьмома військовослужбовцями.

За результатами проведеного службового розслідування оформлений акт службового розслідування, в якому зазначені відомості:

"... в місці дислокації поблизу населеного пункту ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час звірки особового складу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зі стройовою частиною, було виявлено відсутність військовослужбовців а саме:

1. Солдата ОСОБА_13 номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

2. Солдата ОСОБА_14 номера обслуги З механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

3. Солдата ОСОБА_15 навідник-оператор З механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

4. Солдата ОСОБА_16 стрільця - помічника гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

5. Штаб-сержанта ОСОБА_17 старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

6. Старшого сержанта ОСОБА_18 командира бойової машини-командира відділення 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

7. Солдата ОСОБА_19 механіка-водія медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

8. Сержанта ОСОБА_20 старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Про даний факт, поданий відповідний рапорт начальником штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 офіцером Збройних Сил України капітаном ОСОБА_21 від 09.02.2023 року за вхідним №3279.

Відповідно відібраним поясненням військовослужбовців НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_22 , офіцера Збройних Сил України капітана ОСОБА_23 стало відомо, що 09.02.2023 під час звірки особового складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зі стройовою частиною, виявлена відсутність військовослужбовців а саме: солдата ОСОБА_13 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 , штаб-сержанта ОСОБА_17 , старшого сержанта ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 , сержанта ОСОБА_20 . По кожному з військовослужбовців подані довідки доповіді але не подані рапорти по факту самовільного залишення військової частини, що призвело до порушення обліку військовослужбовців НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За фактом самовільного залишення військової частини штаб-сержантом ОСОБА_25 , проведене службове розслідування, наказ про завершення службового розслідування №834 від 23.07.2023 року.

За фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_26 , проведене службове розслідування, наказ про завершення службового розслідування №3410 від 28.08.2024 року.

За фактом самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_27 , проведене службове розслідування, наказ про завершення службового розслідування №3524 від 06.09.2024 року.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), від 09.02.2023 року №42, відповідно до п. 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, солдату ОСОБА_28 , солдату ОСОБА_29 , солдату ОСОБА_30 , солдату ОСОБА_31 , старшому сержанту ОСОБА_32 , призупинені виплати грошового забезпечення, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

На підставі до п. 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №33 від 05.01.2023 року, солдата ОСОБА_33 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 , позбавлені щомісячної премії за грудень 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини у вказаному місяці.

На підставі до п. 15 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №34 від 05.01.2023 року, солдата ОСОБА_33 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 , позбавлені додаткової винагороди за грудень 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини у вказаному місяці.

На підставі до п. 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1524 від 05.11.2022 року, сержанта ОСОБА_18 військовослужбовця НОМЕР_3 механізованого батальйону, було позбавлено щомісячної премії за жовтень 2024 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини у вказаному місяці.

На підставі до п. 15 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1525 від 05.11.2024 року, сержанта ОСОБА_18 , було позбавлено додаткової винагороди за жовтень 2024 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини у вказаному місяці.

Докази самовільного залишення військової частини:

- копія рапорту капітана ОСОБА_34 начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , від 09.02.2023 року №3279;

- довідка-доповідь командира НОМЕР_3 механізованого батальйону МАХНЮКА.С.М, від 25.11.2022 року №109;

- пояснення майора ОСОБА_22 заступника начальника штабу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- пояснення капітана ОСОБА_23 заступника командира роти 3 механізовано роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- медичні характеристики солдата ОСОБА_13 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 , старшого сержанта ОСОБА_18 .

У зв`язку з неподанням рапорту про самовільне залишення військової частини, командиром 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_35 , виникла переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_28 та завищення обсягів надання послуг з харчування військовослужбовців 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, солдата ОСОБА_13 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 .

Згідно наданої фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 довідки-розрахунку про суму переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_28 , (ШН НОМЕР_4 ), за період відсутності у підрозділі 1 механізованого батальйону з 25.11.2022 року по 31.12.2022 року, переплата грошового забезпечення становить 18576,18 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень вісімнадцять копійок).

На підставі довідки про вартість послуг з харчування на одного військовослужбовця за період з 25.11.2022 року по 08.02.2023 року включно, також на трьох військовослужбовців за період з 20.12.2022 року по 08.02.2023 року включно, завищення обсягів надання послуг з харчування становить 38541,20 грн (тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок одна гривня двадцять копійок).

У зв`язку з не поданням рапорту про самовільне залишення військової частини, командиром 3 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_36 , відбулося завищення обсягів надання послуг з харчування військовослужбовця З механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону старшого сержанта ОСОБА_18 .

На підставі довідки про вартість послуг з харчування на одного військовослужбовця за період з 05.10.2022 року по 08.02.2023 року включно, завищення обсягів надання послуг з харчування становить 20382,48 грн (двадцять тисяч триста вісімдесят дві гривні сорок вісім копійок).

Відповідно до статті 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджено Законом України №205-ІХ від 17.10.2019 року, командир зобов`язаний "звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу та своєчасно доповідати командирові.

Відповідно до п. 3 розділу II наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 року, "командир роти (батареї) стосовно обліку особового складу зобов`язаний: знати весь особовий склад роти (батареї), контролювати ведення обліку особового складу в роті в обсязі вимог, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України....

.... Виходячи з обставин, встановлених під час службового розслідування, вина солдата ОСОБА_13 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 , старшого сержанта ОСОБА_18 , виражається у формі прямого умислу.

Знаючи та розуміючи зміст покладених на них обов`язків з військової служби, проте діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у статутах Збройних Сил України, солдат ОСОБА_37 , солдата ОСОБА_38 , солдат ОСОБА_39 , солдат ОСОБА_40 , старший сержант ОСОБА_41 військовослужбовці НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вчинили умисне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби - самовільне залишення військової частини та (або) місця служби вчинене в умовах воєнного стану, без дозволу відповідних командирів та без поважних причин.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина майора ОСОБА_22 командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та капітана ОСОБА_23 командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , виражається у формі не прямого умислу.

Своїми діями командир 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_42 та командир 3 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_43 порушив вимоги наступних правових актів: статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України: статті 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої командир роти в мирний і воєнний час відповідає, зокрема, за ведення обліку особового складу".

З огляду на вищевикладене у акті службового розслідування, зокрема, запропоновано:

Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини:

Занести до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 нестачу на суму 57117,78 грн, в тому числі: - грошове забезпечення на суму 18576,18 грн; продукти харчування на суму 38541,60 грн.

Внести до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань суму стягнень з заступника начальника штабу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_22 , в сумі 57108,38 грн (п`ятдесят сім тисяч сто вісім гривень тридцять вісім копійок).

Стягнення суми в розмірі 57117,78 грн (п`ятдесят сім тисяч сто сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок) здійснювати щомісяця із грошового забезпечення майора ОСОБА_22 заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, у відповідності до частини 1 статті 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі", до повного погашення заборгованості.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплатити заступнику начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_44 40 відсотків встановленого розміру щомісячної премії за листопад 2024 року, за завдані державі збитки.

На підставі вказаних висновків акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_45 винесено наказ від 09.12.2024 №5011, яким, зокрема, наказано:

Службове розслідування вважати завершеним.

Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

Занести до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 нестачу на суму 57117,78 грн, в тому числі: - грошове забезпечення на суму 18576,18 грн; - продукти харчування на суму 38541,60 грн.

Внести до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань суму стягнень з заступника начальника штабу НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_22 , в сумі: 57117,78 грн. (п`ятдесят сім тисяч сто сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок).

Стягнення суми в розмірі 57117,78 грн (п`ятдесят сім тисяч сто сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок) здійснювати щомісяця із грошового забезпечення майора ОСОБА_22 заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, у відповідності до частини 1 статті 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", до повного погашення заборгованості.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, позбавити заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_22 щомісячної премії за грудень 2024 року, за завдані державі збитки.

Позивач, вважаючи прийнятий за наслідками службового розслідування наказ командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.12.2024 №5011 у вищевказаній частині таким, що прийнятий з порушенням норм матеріального права та процедури, визначеними Законом України "Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України" та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11.2017, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII).

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 3 Закону №2232-XII, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтями 28-33 Статуту врегульовані поняття начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням:

28. Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

29. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

30. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

31. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

32. За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

Відповідно до статей 58, 59, 111 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний:

знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частинами першою, другою, третьою, шостою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до п. 3 розділу II Наказу Міністерства оборони України 15.09.2022 №280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за № 1407/38743, «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» (далі - Наказ №280), "командир роти (батареї) стосовно обліку особового складу зобов`язаний: знати весь особовий склад роти (батареї), контролювати ведення обліку особового складу в роті в обсязі вимог, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

У той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-IX).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною першою та другою статті 3 Закону №160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Статтею 4 зазначеного Закону визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №160-IX посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Абзацом 1 частини другої статті 8 Закону №160-IX встановлено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частиною третьою статті 8 Закону №160-IX передбачено, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Частинами 6-8 статті 8 Закону №160-IX встановлено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Приписами статті 9 Закону №160-IX передбачено, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Абзацом 1 частини першої статті 10 Закону №160-IX передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності (частина друга статті 11 Закону №160-IX).

Згідно зі статтею 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Положеннями частини першої статті 13 та частини першої статті 14 Закону №160-IX встановлено, що стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 за № 1503/31371 (далі Порядок №608, Порядок), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3, 13 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування. (пункти 1, 5, 6 розділу V Порядку).

Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608 ).

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд зазначає, що спірні правовідносини склалися у цій справі у зв`язку з притягненням позивача до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до цього виду відповідальності відповідач зазначив положення Статуту, Закону №160-IX та матеріали службового розслідування, у яких зафіксоване неналежне виконанням службових обов`язків під час проходження служби на посаді командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 .

За твердженнями відповідача, які в повній мірі підтверджуються матеріалами службового розслідування, 09.02.2023 під час звірки особового складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зі стройовою частиною, виявлена відсутність деяких військовослужбовців.

По кожному з військовослужбовців подані довідки-доповіді, при цьому, майором ОСОБА_1 не подані рапорти по факту самовільного залишення військової частини, що призвело до порушення обліку військовослужбовців НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з неподанням командиром 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 рапорту про самовільне залишення військової частини певними військовослужбовцями, виникла переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_28 та завищення обсягів надання послуг з харчування військовослужбовців 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону солдата ОСОБА_13 , солдата ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_24 .

Згідно із наданої фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 довідки-розрахунку про суму переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_28 , (ІПН НОМЕР_4 ), за період відсутності у підрозділі 1 механізованого батальйону з 25.11.2022 по 31.12.2022, переплата грошового забезпечення становить 18576,18 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень вісімнадцять копійок).

На підставі довідки про вартість послуг з харчування на одного військовослужбовця за період з 25.11.2022 року по 08.02.2023 року включно, також на трьох військовослужбовців за період з 20.12.2022 року по 08.02.2023 року включно, завищення обсягів надання послуг з харчування становить 38541,20 грн (тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок одна гривня двадцять копійок).

Отже, неподання ОСОБА_1 відповідних рапортів керівництву фактично призвело до додаткових витрат бюджетних коштів у розмірі 18576,18 грн. та 38541,20 грн. відповідно.

Згідно з положеннями Закону №160-IX матеріальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, яка настає у випадку заподіяння військовослужбовцями та деякими іншими особами прямої дійсної шкоди під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Такий вид шкоди Закон визначає як збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу, внаслідок знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання чи незаконного використання військового або іншого майна, погіршення чи зниження його цінності, а також витрати на відновлення або придбання нового майна замість втраченого чи зіпсованого. До складу прямої дійсної шкоди також належать надлишкові виплати, які виникли під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

У письмових поясненнях від 12.11.2024, що надавалися позивачем від час проведення службового розслідування, останній, зокрема, зазначив, що йому не відомі причини не подачі штабом НОМЕР_3 механізованого батальйону рапортів від 1 механізованої роти до стройової частини бригади. По всім подіям за період коли він перебував в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону рапорти подавалися. Звернув увагу на те, що якщо рапорти від 1 механізованої роти не подавались, то на підставі чого робилися довідки-доповіді штабом НОМЕР_3 механізованого батальйону від 20.12.2022 "Про факт самовільного залишення частини військовослужбовцями солдатом ОСОБА_5 , солдатом ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_4 , та Довідка-доповідь від 25.11.2022 №109 "Про факт самовільного залишення частини військовослужбовцем солдатом ОСОБА_3 . Тобто, наявність довідок-доповідей доводить факт наявності рапортів від 1 механізованої роти про факт сзч і зняття зі всіх видів забезпечення. Наголошував на даті прийняття ним справ та посади командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону.

Отже, згідно з повідомленими позивачем у поясненні від 12.11.2024 обставинами, останнім лише зазначалося про його необізнаність щодо причин не подачі відповідних рапортів штабом НОМЕР_3 механізованого батальйону від імені 1 механізованої роти до стройової частини бригади, при цьому, одночасно й не заперечувалося неподання особисто ним, як командиром, рапортів про самовільне залишення військової частини певними військовослужбовцями, що свідчить про ігнорування ним положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №205-ІХ від 17.10.2019, та наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022.

Посилання ж позивача на ту обставину, що до виконання обов`язків командира 1-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону В/Ч НОМЕР_1 позивач приступив з 01.02.2023, тобто вже після подання відповідних довідок-доповідей, судом оцінюються критично, оскільки на підставі наказу командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України від 22.10.2022 №410 ОСОБА_1 призначений на посаду командира 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , допущений до тимчасового виконання обов`язків та надано час для прийняття справ та посади, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.10.2022 №236.

Суд зауважує, що у спірному випадку мала місце непередбачена, вимушена витрата бюджетних коштів, яка не включена до кошторису установи і не настала за умови належного виконання обов`язків службовою особою майором ОСОБА_1 , що свідчить про її позаплановий характер. У цьому аспекті такі витрати створюють додаткове фінансове навантаження на бюджет, унеможливлюючи ефективне та цільове використання державних коштів і, відповідно, становлять реальні майнові втрати для держави.

Виплата неналежного грошового забезпечення та понесені витрати на послуги з харчування в такому випадку утворюють склад надлишкової (позапланової) виплати, що стала наслідком службової недбалості або бездіяльності службової особи.

Такі витрати не є випадковими, об`єктивно неминучими або пов`язаними з організаційно-фінансовими труднощами установи, вони становлять наслідок конкретного порушення, що має юридичну кваліфікацію і може слугувати підставою для застосування матеріальної відповідальності винної особи.

Фактичною причиною виплати неналежного грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 та витрат на послуги з харчування військовослужбовців 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 є бездіяльність службової особи, що суперечить вимогам законодавства про військову службу. Отже, виплата неналежного грошового забезпечення та витрат на послуги з харчування в такому разі є безпосереднім наслідком службової недбалості, яка має юридичне значення і призводить до реальних фінансових втрат бюджету, що відповідає ознакам дійсної шкоди.

У цьому зв`язку слід звернути увагу на норму частини другої статті 6 Закону №160-IX, яка визначає, що посадові (службові) особи, винні у незаконному звільненні чи переміщенні осіб, несуть повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посад. Попри те, що ця норма стосується притягнення військовослужбовців до повної матеріальної відповідальності, логіка її побудови вказує на єдиний підхід законодавця до кваліфікації подібних бюджетних втрат як прямої дійсної шкоди, яка підлягає компенсації з боку винної особи.

Також згідно зі статтями 11, 16 Статуту військовослужбовці, зокрема, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до статті 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №205-ІХ від 17.10.2019 року, командир зобов`язаний звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу та своєчасно доповідати командирові.

Наказом Міністра оборони України від 15.09.2022 №280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає, у тому числі, обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу.

Відповідно до пункту 3 розділу II наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 командир роти (батареї) стосовно обліку особового складу зобов`язаний: знати весь особовий склад роти (батареї), контролювати ведення обліку особового складу в роті в обсязі вимог, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

З огляду на викладене, шкода, завдана військовій частині НОМЕР_1 , стала наслідком бездіяльності майора ОСОБА_1 , який не виконав обов`язки, покладені на нього як на командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Установлені судом обставини підтверджують, що під час проведення службового розслідування встановлено всі необхідні елементи для застосування матеріальної відповідальності: наявність шкоди, протиправну поведінку позивача у формі невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, причинний зв`язок між цією поведінкою та заподіяною шкодою, а також вину позивача.

Форма вини є визначальною обставиною для визначення меж матеріальної відповідальності військовослужбовця чи відповідної особи відповідно до Закону №160-ІХ. У разі, якщо шкода завдана з необережності, відповідальність особи обмежується межами, передбаченими частиною першою статті 5 Закону №160-ІХ, а саме не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на те, що у цій справі відповідачем доведено вину та наявність у діях ОСОБА_1 не прямого умислу, а встановлені судом обставини це підтверджують, суд вважає, що до позивача правомірно застосовано повну матеріальну відповідальність, а розмір визначеної шкоди у сумі 57117,38 грн (18576,18 грн + 38541,20 грн) відповідає вимогам закону.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини та відповідне правове регулювання суд дійшов висновку щодо правомірності притягнення позивача до матеріальної відповідальності за заподіяну державі шкоду на підставі наказу від 09.12.2024 №5011 в оскаржуваній частині.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу вимог статей 73-76 КАС України докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування), допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем доведена правомірність дій та рішень військової частини у цій справі.

Суд зазначає, що доведення має висновуватись із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем під час судового розгляду справи не доведена ґрунтовність пред`явлених вимог.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Відтак, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування наказу залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бевза