Справа № 480/4659/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2025 року Справа № 480/4659/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4659/25
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить:
2. Зобов`язати ГУПФУ у Сумській області врахувати довідки №05-07/232-233 від 18.03.2025 р. та №05-07/233 від 03.03.2025 р.;
3. Зобов`язати ГУПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 10.10.1992 р.по 03.06.1993р. згдно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.10.1992 р.;
Для осіб, які постійно проживали або постійно проживають на територіях радіоактивного забруднення додаються відомості про місце проживання або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування - за наданими документами до періоду перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (11 зона) не зараховано періоди згідно з довідкою №05-07/232-233 від 18.03.2025 р. та архівною довідкою №05-07/233 від 03.03.2025 р., оскільки відсутня інформація про періоди проживання та адресні листки про прибуття/вибуття для визначення періодів перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (11 зона) не передбачено Порядком №22-1.
Отже період перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (11 зона) не підтверджено.
За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 10.10.1992 р.по 03.06.1993 р. згдно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.10.1992 р., оскільки дата прийому містить виправлення, що є порушенням вимоги інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110.
Враховуючи вищезазначене: відсутні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного період перебування станом на 01.01.1993 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона).
Дата, з якою особа матиме право на пенсійну виплату - 08.02.2037.
Враховуючи те, що позивачка надала довідки, які б засвідчували, що вона дійсно прожила у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у тому числі й в оспорюваний період які дають їй право на пенсію за віком, вважає відмову протиправною, а тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 12.06.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області витребувано додаткові документи.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 12.06.2025 (а.с. 27,28).
У встановлений судом строк відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області) відзиву на позовну заяву не надав, але надав додаткові докази.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що 23.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.04.2025 №22 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного періоду перебування станом на 01.01.1993 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона), з посиланням на наступне.

Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів, позивач досягла віку 51 рік, що є необхідною умовою для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

При цьому встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 07 місяців 28 днів.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи але не більше 9 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період.

Відповідно до пп.7 п.2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком потерпілим від Чорнобильської катастрофи надаються документи про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями та посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Для осіб, які постійно проживали або постійно проживають на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

За наданими документами до періоду перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона) не зараховано періоди згідно з довідкою № 05-07/232-233 від 18.03.2025 та архівною довідкою № 05-07/233 від 03.03.2025, оскільки відсутня інформація про періоди проживання. Адресні листки про прибуття/вибуття для визначення періодів перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона) не передбачено Порядком № 22-1.

Отже, період перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона) позивачем не підтверджено.

За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 10.10.1992 по 03.06.1993 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.10.1992, оскільки дата прийому містить виправлення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

На підтвердження періоду роботи з 10.10.1992 по 03.06.1993 позивачу необхідно було надати уточнюючу довідку підприємства про підтвердження спірного періоду роботи.

Відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім цього, вважає, що позовна вимога в частині зобов`язання розрахувати та призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.

Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім зазначеного, відповідач просить поновити строк на подання відзиву на позову заяву (а.с. 30-35).

Ухвалою суду від 03.11.2025 клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву у адміністративній справі № 480/4659/25 задоволено. Поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області строк на подання відзиву на позовну заяву у адміністративній справі № 480/4659/25. Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на позовну заяву у справі № 480/4659/25 прийнято до розгляду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 23.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

30.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення №22, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного періоду перебування станом на 01.01.1993 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона).

У рішенні, серед іншого, зазначено, що за наданими документами до періоду перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона) не зараховано періоди згідно з довідкою № 05-07/232-233 від 18.03.2025р. та архівною довідкою № 05-07/233 від 03.03.2025р., оскільки відсутня інформація про періоди проживання - адресні листки про прибуття/вибуття для визначення періодів перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (II зона) не передбачено Порядком № 22-1.

Отже період перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (II зона) не підтверджено.

За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 10.10.1992р. по 03.06.1993р. згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.10.1992р., оскільки дата прийому містить виправлення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110.

Враховуючи вищезазначене зазначив про відсутність підстав для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування станом на 01.01.1993 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (II зона).

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 08.02.2037 (а.с. 13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Так, спір між сторонами виник саме з підстав наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні безумовного відселення та, відповідно, права останнього користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі й щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Такі заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-XII, частиною 1 якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Таким чином, умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;

2) факт постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Відповідно до примітки до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, на відповідній місцевості, а максимальна межа зниження пенсійного віку становить 5 років.

При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Водночас, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Управління вказує, що до періоду перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (ІІ зона) не зараховано періоди згідно з довідкою № 05-07/232-233 від 18.03.2025р. та архівною довідкою № 05-07/233 від 03.03.2025р., оскільки відсутня інформація про періоди проживання - адресні листки про прибуття/вибуття для визначення періодів перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (II зона) не передбачено Порядком № 22-1

Надаючи правову оцінку аргументам скаржника, суд враховує наступне.

Відповідно до положень статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, є: для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно з пунктом 2.2 Порядку №22-1 встановлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Наявність у позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2 (а.с.17) та підтвердження такого посвідченням серії НОМЕР_2 відповідач не заперечує.

Суд вважає за необхідне зазначити, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Згідно з положеннями статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Отже, посвідчення підтверджує статус позивача - «особа, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю» (категорія 2).

Слід вказати, що у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року питання реєстрації та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №677 від 28.08.1974, постановою Ради Міністрів СРСР №678 від 28.08.1974 «Про деякі правила прописки громадян», Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №66-дск від 03.02.1992.

Цими нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

За змістом пункту 22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №677 від 28 серпня 1974 року, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Таким чином, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання та була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Так, згідно змісту довідки архівного відділу Вишгородської районної військової адміністрації від 03.03.2025 №05-07/233 судом встановлено, що ОСОБА_2 у період 22.03.1974 року по 12.12.1990 року та з 30.09.1992 по 23.10.1992 була зареєстрована в смт. Поліське Київської області (а.с.22)

Зокрема у наведеній довідці зазначено, що 22.03.1974 року позивач була прописана в смт. Поліське Київської області, 03.04.1990 року отримала паспорт та навчалася в Поліській середній школі №2 до 12.12.1990 року; з 30.09.1992 по 23.10.1992 прибула на роботу з м.Києва.

Смт. Поліське Київської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Таким чином, суд зазначає, що довідка архівного відділу Вишгородської районної військової адміністрації від 03.03.2025 №05-07/233 підтверджує факт реєстрації та проживання позивачки на території зони безумовного (обов`язкового) відселення понад чотири роки.

Разом з тим, інші періоди, зокрема, з 13.12.1990 по 29.09.1992 матеріали справи не містять доказів саме проживання та працевлаштування позивачки в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Суд звертає увагу позивачки, сам по собі факт зазначення місяця роботи у Поліському відділі освіти керівником гуртка та прибиральницею службових приміщень в Інституті Укрдержпроєкт не підтверджує факт постійного місцезнаходження у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому наведені періоди роботи суд не зараховує до періодів проживання або працевлаштування у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачкою адресні листки прибуття ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), оскільки в даному випадку, належним доказом проживання або працевлаштування у зоні безумовного (обов`язкового) відселення є відповідна довідка про реєстрацію та вибуття позивача із населеного пункту.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, суд приходить висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 10.10.1992 р. по 03.06.1993р. згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.10.1992 р., суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Так, судом зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 від 06 жовтня 1992 року встановлено, що в період: з 10.10.1992 р. по 03.06.1993р. позивач працювала на посаді керівника гуртка в Поліському Будинку школяра (а.с.69 звор.бік).

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.5 цієї Інструкції в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення, інші виправлення, виправлення виконується власником того підприємства, де було зроблено відповідний запис.

Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Таким чином, обов`язок щодо заповнення трудової книжки, внесення виправлення до трудової книжки вказаною Інструкцією покладався на адміністрацію підприємства, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд наголошує, що ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відповідачами не надано до суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача у спірному періоді на зазначеній в трудовій книжці посаді.

Так, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Харківській області зазначено, що період з 10.10.1992 р. по 03.06.1993р не зараховано до страхового стажу періоди роботи за записами трудової книжки, оскільки має місце виправлення у даті прийняття на роботу.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідачів, що усі записи в трудовій книжці здійснені в хронологічному порядку, засвідчені підписами відповідальних осіб та скріплені печатками установ з якими ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах та є доступними для чіткого розуміння періодів праці позивачки на займаних посадах.

Крім того, суд наголошує, що зазначені відповідачем обставини, щодо виправлення у даті запису про прийняття на роботу є не конкретизованими, та є формальними.

Таким чином, суд приходить висновку, що в період роботи позивачки з 10.10.1992 р. по 03.06.1993р. підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Враховуючи, що саме ГУ ПФУ в Харківській області було прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у зарахуванні позивачу спірного стажу, а тому саме ГУ ПФУ в Харківській області суд зобов`язує зарахувати позивачу період роботи з 10.10.1992 р. по 03.06.1993р. до страхового стажу.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 30.04.2025 р. прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України.

Отже, похідні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 10.10.1992 р.по 03.06.1993р. також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення в Харківській області Головного управління Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування саме рішення про відмову у призначенні пенсії, тоді як дії відповідача щодо його прийняття не мають жодного юридичного значення для позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Сумській області врахувати довідки №05-07/232-233 від 18.03.2025 р. та №05-07/233 від 03.03.2025 р. та зобов`язати відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення в Сумській області Головного управління Пенсійного фонду України розрахувати та призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

За таких обставин, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2025 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а. с. 15).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 30.04.2025 р. про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, РНОКПП:14099344) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період роботи з 10.10.1992 р.по 03.06.1993р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, РНОКПП:14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 23.04.2025 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук