Справа № 380/8821/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8821/24 пров. № А/857/8403/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 380/8821/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №66 від 12.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, передбаченої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 з 05.04.2024 періоди роботи у районах Крайньої Півночі, з 20.11.1985 по 16.06.1986 та з 29.09.1986 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Республіці Білорусь: з 24.06.1997 по 31.10.1997 в Державному торговому підприємстві «Гвардієць»; з 10.11.1997 по 26.12.2000 в ТОВ «Солдрек»; з 13.02.2001 по 14.07.2003 в ТОВ «Солдрек»; з 01.02.2005 по 04.07.2007 в Державній установі Санаторій-профілакторій «Городище»; з 08.06.1995 по 20.06.1997 в Військовій комендатурі Збройних Сил Республіки Білорусь; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 05.04.2024 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.04.2024..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №66 від 12.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 з 05.04.2024 періоди роботи у районах Крайньої Півночі з 20.11.1985 по 16.06.1986 та з 29.09.1986 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Республіці Білорусь з 08.06.1995 по 20.06.1997, з 24.06.1997 по 31.10.1997, з 10.11.1997 по 26.12.2000, 13.02.2001 по 14.07.2003, 01.02.2005 по 04.07.2007.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 про призначення пенсі з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 05.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 12.04.2024 прийняло рішення №6 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернулась до суду із цим позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно частини 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до частини 2 ст. 26 Закону №1058-IV установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У віці 63 роки 4 місяці 26 днів 05.04.2024 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Оскільки позивач досягла 63-річного віку у 2023 році, необхідним для призначення пенсії є наявність у неї страхового стажу у розмірі від 20 до 30 років.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач 12.04.2024 прийняло рішення №6 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначило, що страховий стаж позивача становить 15 років 9 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком в силу вимог ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV.

Відтак, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу окремі періоди роботи.

До страхового стажу не зараховано період роботи в рф з 01.01.1992 по 13.07.1992, з 14.07.1992 по 02.03.1999, з 03.03.1999 по 31.12.2003 згідно довідки від 22.09.2020 №453, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

Довідка №453 від 22.09.2020 підтверджує роботу позивача на посаді підсобного робочого об`єднаного складу у період з 20.11.1985 по 16.06.1986 у військовій частині НОМЕР_1 . Вказаний період також підтверджується записами трудової книжки позивача.

На які покликається відповідач в оскаржуваному рішенні (01.01.1992 по 13.07.1992, з 14.07.1992 по 02.03.1999, з 03.03.1999 по 31.12.2003) стосуються місцезнаходження військової частини НОМЕР_2 в конкретні періоди, а не періодів роботи позивача.

Наведене свідчить про помилковість тверджень відповідача, покладених в основу спірного рішення.

З 20.11.1985 по 16.06.1986, позивач також працювала на території російської федерацій у військторгу №295 у період з 29.09.1986 по 20.10.1991, що підтверджується записами її трудової книжки. Вказані періоди роботи зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, втім позивач вважає, що такі мають бути зараховані із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи, оскільки стосуються роботи в Крайній Півночі.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до п.1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16.12.1967 № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є її трудова книжка. Також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема архівною довідкою.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 27.07.2022 у справі № 560/755/19, від 17.10.2022 у справі № 592/5589/17.

Верховний Суд зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.

Належність регіону (Мурманська область), в якому працювала позивач у періоди з 20.11.1985 по 16.06.1986 та з 29.09.1986 по 01.01.1991, до районів Крайньої Півночі підтверджується записами її трудової книжки та архівної довідки від 29.06.2020.

Враховуючи, що Мурманську область (за винятком міста Кандалакші з територією, яка перебуває в адміністративному підпорядкуванні Кандалакської міської Ради народних депутатів) віднесено до районів Крайньої Півночі постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029.

Відсутність штампу підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи, на яку посилається відповідач, не спростовує вищенаведених висновків. До того ж, позивач не несе відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи в трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не працівником.

Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди роботи у районах Крайньої Півночі, з 20.11.1985 по 16.06.1986 та з 29.09.1986 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Згідно оскаржуваного рішення, періоди роботи в Білорусії з 24.06.1997 по 31.10.1997, з 10.11.1997 по 26.12.2000, з 13.02.2001 по 14.07.2003, з 01.02.2005 по 04.07.2007, згідно трудової книжки від 02.04.1990 серії НОМЕР_3 та довідки від 20.08.2020 за №1-14/1175 щодо підтвердження роботи з 01.02.2005 по 04.07.2007, довідки від 12.10.2020 №11- 6/4355 про роботу з 01.01.2003 по 14.07.2003, з 01.02.2005 по 04.07.2007, угоди від 08.06.1995 №14/529 про роботу з 08.6.1995 по 20.06.1997 не прийняті до уваги при призначенні пенсії, оскільки відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023р. №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м.Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Що стосується документів, виданих до 31.12.1991, то їх може бути зараховано у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-VI право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно частин 1-3 ст. 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №1058-VI законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається поряд з національним законодавством, із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року).

14.12.1995 між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь укладено Угоду про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.

Згідно ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Відповідно до ст. 12 Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

Питання пенсійного забезпечення також регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (стаття 10 Угоди).

Відтак, до спірних правовідносин поряд з нормами національного законодавства підлягають застосуванню норми міжнародних договорів.

Згідно абзацу п`ятого підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (далі Порядок № 22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно копії трудової книжки позивача, у якій містяться відповідні записи, що підтверджують роботу позивача у періоди з 24.06.1997 по 31.10.1997, з 10.11.1997 по 26.12.2000, з 13.02.2001 по 14.07.2003, з 01.02.2005 по 04.07.2007 та угоду щодо роботи за період з 08.06.1995 по 20.06.1997.

Вказані записи є чіткими, не містять виправлень.

Жодних зауважень відповідачем щодо таких не висловлено.

Підставою для неврахування таких періодів роботи слугувало припинення Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995. Також у відзиві на позовну заяву відповідач покликається на припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд відхиляє такі посилання відповідача, оскільки таке припинення участі України в зазначених Угодах не стосується (не впливає) на періоди трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаних Угод.

Оскільки у спірні періоди зазначені Угоди були чинними, вони є обов`язковими для виконання країнами-учасницями.

Покликання відповідача на можливість врахування документів, виданих до 31.12.1991 у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, то такі є безпідставними, оскільки спірні періоди роботи позивача в Республіці Білорусь стосуються періоду після 31.12.1991.

Таким чином, періоди роботи 24.06.1997 по 31.10.1997, з 10.11.1997 по 26.12.2000, з 13.02.2001 по 14.07.2003, з 01.02.2005 по 04.07.2007 та з 08.06.1995 по 20.06.1997 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Натомість рішення відповідача №66 від 12.04.2024 підлягає скасуванню, з огляду на спростування судом висновків пенсійного органу, покладених в основу такого рішення.

Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 05.04.2024 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.04.2024.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки остаточний розмір страхового стажу позивача буде встановлено після зарахування відповідачем окремих періодів на виконання цього рішення, то вимога в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають часткового задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 380/8821/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук