Справа № 320/14981/25
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Київ справа №320/14981/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича, яка полягає у встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на 2024 рік без прийняття рішення належної форми у формі нормативно правового акту (наказу або директиви);

- зобов`язати Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича прийняти рішення належної форми про встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на 2024 рік у формі нормативно правового акту (наказу або директиви).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у встановленні розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2024 рік без прийняття рішення у формі нормативно правового акту (наказу або директиви), оскільки окреме доручення, прийняте відповідачем, щодо розмірів додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2024 рік від 16.01.2024 №183/уд не є належною формою рішення суб`єкта владних повноважень та не є нормативно-правовим актом. На думку позивача, відсутність рішення відповідача про встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення на 2024 рік у формі нормативно-правового акту порушує його права на соціальний захист у вигляді перерахунку пенсії за вислугу років як військовослужбовцю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надав.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.2 ст.175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд назначає наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ в Житомирській області.

Позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, з 03 березня 2022 року та проходив військову службу на посаді заступника командира НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Позивач був звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 20.03.2023 №21 в запас та з 03.04.2023 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та з усіх видів забезпечення відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 03.04.2023 року №93.

Міністр оборони України надав окреме доручення щодо встановлення розмірів щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на 2024 рік №183/уд від 16.01.2024.

Позивач вважає, що окреме доручення №183/уд від 16.01.2024 не є належною формою рішення суб`єкта владних повноважень та не є нормативно-правовим актом, що свідчить про відсутність належного рішення Міністра оборони України щодо встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення на 2024 рік у формі нормативно-правового акту.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у встановленні розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2024 рік без прийняття рішення у формі нормативно правового акту (наказу або директиви), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частинами першою - четвертою статті 9 Закону 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704).

Пунктом 3 Постанови №704 визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Як зазначено позивачем, оскільки Міноборони надано право встановлювати розміри додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, то з метою реалізації власних повноважень Міністр оборони України зобов`язаний прийняти рішення у формі наказу чи директиви.

Згідно пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (далі Положення №671) Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

З питань забезпечення організаційних заходів в апараті Міноборони Міністр видає директиви, а з питань реформування та розвитку Збройних Сил та Держспецтрансслужби, їх бойової і мобілізаційної готовності, готовності Держспецтрансслужби до виконання завдань за призначенням, оперативної та бойової підготовки, підготовки особового складу Держспецтрансслужби, здійснення організаційних заходів та інспектування - спільні з Головнокомандувачем Збройних Сил та Головою Адміністрації Держспецтрансслужби накази і директиви.

Із аналізу викладеного вбачається, що накази і директиви приймаються Міністром оборони України у виключних випадках, передбачених Положенням №671.

Разом з тим, пунктом 3.4 Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.07.2018 №370, встановлено, що в апараті Міноборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі документи): наказ, директива, розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, порядок, правила, інструкція, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, заява (рапорт), методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, заявка, припис, 15 посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.

Окреме доручення (доручення) форма реалізації управлінських повноважень керівника, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання посадової особи. Доручення надається до конкретно визначеного документа.

Суд вважає, що окреме доручення щодо розмірів додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України від 01.02.2023 №2683/з є окремим рішенням Міністра оборони України, яке за своїм змістом та поставленими ним завданням відповідає вимогам розпорядчого документу, виданого на виконання вимог пункту 17 розділу І Порядку №260.

Твердження позивача про те, що встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2024 рік має відбуватись шляхом прийняття рішення у формі наказу або директиви є оціночним суб`єктивним судженням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням на відповідні положення законодавства.

У позовній заяві позивачем вказано на те, що відсутність рішення Міністра оборони про встановлення розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення на 2024 рік у формі нормативно-правового акту порушує права позивача на соціальний захист у вигляді перерахунку пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, однак суд звертає увагу що перерахунок пенсій проводиться за списком на підставі довідок, оформлених уповноваженими органами, визначеними, зокрема, Міністерством оборони України, виходячи з установленого Міністром України грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців.

Відповідно до долученої до матеріалів справи відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.03.2024 №10/2816, наданої за наслідками розгляду заяви позивача про видачу довідки, списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку станом на 01.02.2024 територіальний центр не отримував.

Відтак, у даному випадку мають місце правовідносини між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненадання довідки про розмір грошового забезпечення.

За правилами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича, яка полягає у встановленні розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 2024 рік без прийняття рішення у формі нормативно правового акту (наказу або директиви, однак відповідачем повідомлено суд, що непроведення перерахунку пенсії позивача зумовлено відмовою ІНФОРМАЦІЯ_2 у наданні довідки про перерахунок пенсії.

Відтак, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача до Міністра оборони України, оскільки ним не доведено порушення його прав, свобод чи інтересів саме останнім.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судові витрати згідно з положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.