Справа № 160/32182/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
10.11.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа 20 регіональна військово-лікарська комісія, в якому позивач просить:
- визнати протиправним і скасувати Наказ про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , та зобов`язати відповідний ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення за результатами Військово лікарської комісії від 01.11.2025 у формі Довідки ВЛК № 2025-1101-0059-0360-7 від 01.11.2025 та зобов`язати Військово-лікарську комісію при відповідному ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 .
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- зупинити дію рішення (у вигляді Довідки № 2025-1101-0059-0360-7 від 01.11.2025) військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.11.2025 про придатність ОСОБА_2 до військової служби, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 примусово незаконно утримується на території ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ). З перших днів повномасштабної війни добровільно пішов служити до лав Збройних Сил України, звідки був звільнений Наказом №20-РС від 20.03.2024 року з підстави необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю (74 роки), у якої відсутні інші родичі, які могли б за нею доглянути. Має статус ветерана війни. Одразу після затримання ОСОБА_1 повідомив працівникам ТЦК про те, що має право на відстрочку згідно з п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Водночас працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомили, що з 01.11.2025 року заяву про відстрочку можна подати тільки до ЦНАП, куди вони його не відпустять.
Вночі 31.10.2025 року позивач проходив медичний огляд, за результатами якого ухвалено рішення (Довідка від 01.11.2025 року), яким його визнано повністю придатним до військової служби. На прохання ОСОБА_1 надати медичні документи на підтвердження наявних захворювань як то онкологічне захворювання, гіпертонія, численні черепно-мозкові травми тощо йому було відмовлено. Оригінали всіх документів, що стосуються стану його здоров`я, наявні у нього вдома, однак на його численні прохання йому не було надано можливості показати їх під час проходження ВЛК.
Під час проходження ВЛК ОСОБА_3 31.10.2025 року і 01.11.2025 року аналізу крові зроблено не було, резус фактор не встановлений, біохімічний аналіз крові взагалі не робився. Також не робився аналіз сечі, ЕКГ та не зроблені інші дослідження. У нього не запитувалися дані про перебування на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань, хірургічних втручань, онкології.
Відповідно до частини 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно із частиною 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Згідно з ч.2 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Суд, приймаючи рішення про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який можливо застосувати, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а також інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Тобто, з даної норми слідує, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Суд зазначає, що забезпечення позову - це елемент права на судовий захист, що спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права (попередній судовий захист).
Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 N 3-рп/2003 у справі N 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
В адміністративному позові позивачем зазначено, що позивач має право на відстрочку згідно з п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» оскільки здійснює постійний догляд за хворою матір`ю, та бажає це право реалізувати. Крім того, позивач сам має низку захворювань, які не були враховані при проходженні ВЛК, зокрема, онкологічне захворювання, що унеможливлює визнання позивача здоровим та придатним до проходження військової служби.
До матеріалів адміністративного позову в обґрунтування підстав наявності права на відстрочку від призову на військову службу позивачем надано копію медичної довідки ЛКК №24 про те, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду як невиліковно хвора особа, через порушення функцій організму не може самостійно пересуватись та самообслуговуватися.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
При позбавленні особи, яка має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, така особа після здійснення призову втрачає статус військовозобов`язаного та набуває статусу військовослужбовця, що унеможливлює відновлення порушеного права такої особи.
При цьому, в спірній довідці ВЛК № 2025-1101-0059-0360-7 від 01.11.2025 р. зазначено:
Опис діагнозу: здоровий.
Суд розуміє навантаження на ВЛК в період воєнного стану в Україні та складнощі зі значним об`ємом інформації, проте жодним законодавчим актом не спрощено процедуру проведення огляду, мотивувань, об`єктивності і такі ризики не можна з держави перекладати на військовозобов`язаного, оскільки дії суб`єкта владних повноважень повинні викликати довіру і повагу суспільства. На переконання суду, необ`єктивний огляд ВЛК під час воєнного стану може створювати ризики як для особи, так і для інших осіб, які можуть взаємодіяти з особою, яка не оглянута належним чином.
В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, ВЛК має право діяти виключно на підставі та в межах повноважень передбачених діючим законодавством.
Крім того, постанову ВЛК № 2025-1101-0059-0360-7 від 01.11.2025 р. позивачем оскаржено до 20 регіональної військово-лікарської комісії.
Суд вважає, що призов позивача на військову службу до остаточного вирішення питання про його придатність до проходження військової служби не є можливим.
При перегляді оскаржуваної постанови може бути призначений повторний медичний огляд (переогляд) позивача. А якщо позивача буде мобілізовано до ЗСУ та він буде знаходитись на військовій службі у військовій частині, то ця обставина може істотно ускладнити або унеможливити його повторний медичний огляд (переогляд), а відтак може істотно ускладнити або унеможливити виконання відповідачем рішення суду, здійснення розгляду скарги позивача на постанову ВЛК у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про наявність підстави для забезпечення позову, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову.
Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.
Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких заявлено позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.
Враховуючи наведене, суд уважає за можливе вжити зазначені заходи забезпечення позову з метою захисту прав та законних інтересів позивача. При цьому вжиті заходи забезпечення є своєчасними, відповідають предмету позову, а також є співрозмірними із заявленими вимогами, необхідними і достатніми для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення, а їх невжиття може унеможливити ефективний захист прав заявника та призвести до заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам.
Крім того, суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:
Керуючись ст.ст. 150, 153, 152, 154, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення з 10.11.2025 р., незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, відповідно до ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання до 10.11.2028 р.

Стягувач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Боржник-1: ІНФОРМАЦІЯ_8 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Боржник-2: ІНФОРМАЦІЯ_9 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук