Справа № 520/4281/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 р.Справа № 520/4281/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЛАСТ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., по справі № 520/4281/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЛАСТ"

до Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ» (далі по тексту позивач, ТОВ "УКРПЛАСТ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі по тексту відповідач, Управління Державної служби з питань праці), в якому просило:

- визнати протиправною відмову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, викладену в листі за вих. №ПНС/2/18054-24 від 03.12.2024 щодо не погодження списків працівників, уповноважених на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією за заявою ТОВ «УКРПЛАСТ» за вих. № 29 від 05.11.2024;

- зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повторно розглянути заяву ТОВ «УКРПЛАСТ» за вих. № 29 від 05.11.2024 р. та прийняти рішення з урахування висновків суду, наведених у судовому рішенні, та погодити списки працівників, уповноважених на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією за заявою ТОВ «УКРПЛАСТ» () за вих. № 29 від 05.11.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 520/4281/25 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «УКРПЛАСТ» до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ТОВ «ВФ «Полімер», як орендар електроустановок, є юридично відповідальним за їх технічну експлуатацію і тому має звертатись за погодженням списку працівників, які мають право вести оперативні переговори з енергопостачальною організацією. Пояснив, що за умовами Додатку № 14 до договору на постачання електричної енергії №5- 65К від 20.10.2004, укладеного між АК «Харківобленерго» та ТОВ «Укрпласт» та Таблицею електрозабезпечення ТОВ «Укрпласт», в управлінні оперативного персоналу споживача (ТОВ «Укрпласт») знаходяться КЛ 6 кВ (кабельна лінія) від РП 4500 ком. 6 до КТП ТОВ «Укрпласт», обладнання 6,0 та 0,4 кВ ТОВ «Укрпласт», через яку від АК «Харківобленерго» до позивача здійснюється постачання електричної енергії. Вказана кабельна лінія в оренду ТОВ «ВФ «Полімер» не передавалася. Відтак і відповідальність за експлуатацію цієї високовольтної лінії лежить виключно на ТОВ «Укрпласт», є частиною його електрогосподарства та знаходиться в управлінні оперативного персоналу ТОВ «Укрпласт».

Крім того зазначає, що виходячи з наявної схеми енергопостачання (п. 2.1 та п.3.1 Додатку №14 до договору на постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004) комутаційні апарати (ЛР лінійний роз`єднувач, МВ масляний вимикач) знаходяться в оперативному управлінні диспетчера енергопостачальної організації і змінити стан кабельної лінії КЛ 6 кВ від РП 4500 до КТП ТОВ «Укрпласт» може тільки диспетчер енергопостачальної організації. Саме з цієї причини, на переконання позивача, список працівників ТОВ «Укрпласт», які мають право вести оперативні переговори з енергопостачальною організацією, містить застереження про те, що ці працівники мають право вести оперативні переговори, але не мають права здійснювати оперативні перемикання та видавати наряди або розпорядження.

Також, посилаючись на положення п. 2.9 розділу 5 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, згідно з якими організаційна структура оперативного керування електрогосподарством споживача визначається керівництвом споживача, виходячи з обсягів обслуговування, складності обладнання і змінності роботи споживача, апелянт стверджує, що договір про постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004 укладено між ТОВ «УКРПЛАСТ» та АК «Харківобленерго», і в додатку 14 до вказаного договору визначено порядок проведення оперативних переговорів між ТОВ «УКРПЛАСТ» та АК «Харківобленерго». Додаток 14 до договору про постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004 містить перелік електроустановок які належать позивачу. Погодження списку осіб, які мають право на введення оперативних переговорів необхідне для забезпечення безпечної роботи електроустановок та належної охорони праці. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність договірних відносин між ТОВ «ВФ «Полімер» і АТ «Харківобленерго», що унеможливлює виконання ТОВ «ВФ «Полімер» приписів п. 2.9. розділу 5 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів саме в площині організації системи оперативного керування електрогосподарством та взаємовідносин між споживачем та електропередавальною організацією.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», мотивований тим, що погодження списку осіб, які мають право на оперативні переговори з енергопостачальною організацією, що передбачене п. 2.2.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів є внутрішньо виробничою та технічною вимогою, що регламентує електробезпеку, не входить до переліку документів дозвільного характеру, які підлягають реєстрації в Єдиному державному реєстрі, не надає права на здійснення виду господарської діяльності, а лише підтверджує відповідність персоналу вимогам ПТЕ і НПАОП. Посилаючись на приписи абз. 4 ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», стверджує, що погодження є документом дозвільного характеру, який видається дозвільним органом суб`єкту господарювання, і без нього суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії, тобто без погодження списку осіб, які мають право вести оперативні переговори, позивач позбавлений можливості вести оперативні переговори з енергопостачальною організацією.

Зауважує. що ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено підстави для відмови в наданні документу дозвільного характеру, але посадовими особами відповідача таких підстав у своїх листах не наведено.

Крім того апелянт зазначив про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 262 КАС України шляхом помилкового віднесення даної справи до справ, які можна розглядати без виклику сторін; норми ст. 258 КАС України, оскільки розглянув справу понад 60 днів з моменту відкриття провадження; вимоги ст. 242 КАС України, шляхом ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку з передачею електроустановок в оренду ТОВ «ВФ «Полімер», саме орендар несе повну відповідальність за їх безпечну експлуатацію, відповідно до умов договору оренди (п. 3.2, 4.1), а отже - і за погодження списків працівників для ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією. Стверджує, що апелянт помилково тлумачить правову природу «оперативних переговорів», ототожнюючи їх з повноваженнями споживача. Водночас, відповідно до п. 2.2.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів такі списки погоджуються лише щодо працівників, які здійснюють оперативне обслуговування електроустановок, а не просто контактують з енергопостачальною організацією.

Таким чином, на переконання відповідача, доводи ТОВ «УКРПЛАСТ» про наявність у нього обов`язку погоджувати списки як споживача не враховують того факту, що фактичне технічне утримання та оперативне управління об`єктами здійснює орендар - ТОВ «ВФ «Полімер». Власник обладнання, що передано в оренду, не може самостійно ініціювати погодження, що належить до відповідальності експлуатуючої сторони.

В надісланих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, позивач зауважує, що за останні десять років правове регулювання спірних правовідносин не зазнавало жодних змін. Відтак, незрозумілим для позивача є непогодження відповідачем у 2025 році списків осіб, які мають право вести оперативні переговори з енергопостачальною організацією, враховуючи, що протягом 2021-2024 років ТОВ «УКРПЛАСТ» такі списки узгоджувались, на підставі аналогічних документів, поданих позивачем, зокрема, у 2024 році.

Наполягає, що однією з умов для погодження списків осіб, які мають право вести оперативні переговори є наявність договірних правовідносин з електропостачальною організацією, проте таких договірних правовідносин немає між АТ «Харківобленерго» та ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР». Саме в додатку 14 до договору №5-65К від 20.10.2004, укладеного між ТОВ «УКРПЛАСТ» та АК «Харківобленерго», і передбачено проведення оперативних переговорів між електропостачальною організацією та споживачем (позивачем).

Відповідно до положень ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «УКРПЛАСТ» є юридичною особою, яка зареєстрована та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 29.12.2020 №.

05 листопада 2024 року на виконання вимог п. 2.2.11 Правил позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № 29, в якій просив погодити список працівників на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією. До заяви додано документи, зокрема: список осіб ТОВ «УКРПЛАСТ» що мають право вести оперативні переговори, копію договору оренди від 01.01.2021 №2/01-21, копію дозволу № 158.15.63.

Листом Північно-Східне міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ПНС/2/18054-24 від 03.12.2024 відмовлено у погодженні списку працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією ТОВ «УКРПЛАСТ», оскільки відповідно договору оренди від 01.01.2021 між ТОВ «УКРПЛАСТ» та ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР» обладнання електричних мереж ТОВ «УКРПЛАСТ» передано в оренду ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР». Згідно п. 3.2 Договору «Орендар зобов`язаний нести повну відповідальність за безпечну експлуатацію наданого в оренду обладнання, за питання охорони праці та протипожежну безпеку на виробництві». З урахуванням викладеного, зазначено, що звертатися до Міжрегіонального управління з метою погодження списку осіб, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, повинно ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР».

ТОВ «УКРПЛАСТ» листом № 15 від 05.12.2024 звернулося до відповідача, в якому повторно просило погодити списки працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, та зазначило, що погодження є документом дозвільного характеру.

Міжрегіональним управлінням листом №ПНС/2/19601-24 від 23.12.2024 було надано відповідь ТОВ «УКРПЛАСТ», в якій зазначено, що пунктом 2.2.11 ЗРБПР 40.1-1.21-98 «Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів», затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 09.01.1998 № 4, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.02.1998 за № 93/2533 (далі Правила), визначено, що список працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, визначається особою, відповідальною за електрогосподарство, затверджується керівником, погоджується з Держнаглядохоронпраці і передається у відповідну оперативну службу енергопостачальної організації. Пункт 2.2.11 входить у розділ 2.2 «Оперативне обслуговування» Правил, у зв`язку з чим проведення оперативних переговорів є частиною оперативного обслуговування електроустановок.

У розділі ІІІ «Терміни, визначення понять, скорочення» Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом від 25.07.2006 № 258 (в редакції наказу Міністерства енергетики і вугільної промисловості України від 13.02.2012 № 91), зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.03.2012 за комплекс робіт, № 350/20663, визначений термін: «експлуатація (технічна) пов`язаних з виконанням вимог цих Правил, а також інших нормативно-правових актів та нормативно-технічних документів з питань користування електричною і тепловою енергією, улаштування, будови, технічного обслуговування, ремонту обладнання і оперативного управління електроустановками».

Відповідач зазначив, що відповідно до договору № 2/01-21 від 01.01.2021 між ТОВ «УКРПЛАСТ» та ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР» обладнання ТОВ «УКРПЛАСТ», у тому числі комплектні трансформаторні підстанції, передано в оренду ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР». Згідно п. 3.2 Договору «Орендар зобов`язаний нести повну відповідальність за безпечну експлуатацію наданого в оренду обладнання, за питання охорони праці та протипожежну безпеку на виробництві».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 2806-IV): «документ дозвільного характеру дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Процедура погодження списку осіб, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією не підпадає під дію Закону № 2806-IV у зв`язку з тим, що проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією не є видом господарської діяльності.

Водночас відповідачем зауважено, що відповідно до частини 4 статті 41 Закону № 2806-ІV у разі надання на підставі договору оренди чи інших договорів у тимчасове користування приміщень та обладнання за умови збереження виду діяльності і стану цих приміщень та обладнання від орендаря або іншого користувача не вимагається отримання документа дозвільного характеру на їх використання (експлуатацію), крім потенційно небезпечних об`єктів та в разі експлуатації машин, механізмів, устаткування (далі устаткування) підвищеної небезпеки, якщо інше не встановлено законом. Відповідальність за використання (експлуатацію) приміщень та обладнання покладається на особу, визначену відповідним договором. З урахуванням викладеного, повторно повідомлено, що звертатися до Міжрегіонального управління з метою погодження списку осіб, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, повинно ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР».

27 грудня 2024 року позивачем подано скаргу до Державної служби з питань праці, з вимогою скасувати рішення №29 від 05.11.2024.

Листом № ЦА-308/3/3.1.2-25а від 21.01.2025 Державна служба України з питань праці повідомила позивача, що скарга направляється для розгляду Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці в межах повноважень.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо непогодження ТОВ «УКРПЛАСТ» списку працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови відповідача у погодженні списку, поданого ТОВ «УКРПЛАСТ», оскільки, за висновком суду, саме ТОВ «ПОЛІМЕР» як орендар зобов`язаний забезпечити технічну справність обладнання, охорону праці та несе повну відповідальність за його експлуатацію, як це прямо передбачено пунктами 3.2 і 4.1 договору №2/01-21 від 01.01.2021, укладеного між позивачем та ТОВ «ПОЛІМЕР». У зв`язку з чим, суд вважав, що саме ТОВ «ПОЛІМЕР» є юридично відповідальним за технічну експлуатацію електроустановок, що виключає можливість погодження відповідного списку працівників з боку ТОВ «УКРПЛАСТ».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 Положення «Про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 визначено, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Наказом Міністерства палива та енергетики 25.07.2006 №258 (у редакції наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості 13.02.2012 №91), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1143/13017, затверджено Правила технічної експлуатації електроустановок споживачів,

Пунктами 1.1 - 2.7 Правила технічної експлуатації електроустановок споживачів передбачено, що система управління електрогосподарством споживача повинна забезпечувати: розвиток системи електропостачання споживача для задоволення його потреб в електроенергії; підвищення надійності і безпечної роботи електроустановок; безаварійну роботу; оперативне керування електрогосподарством, узгоджене залежно від електричної схеми живлення (у разі наявності власних джерел електричної енергії та/або розподільних мереж) з електропередавальною організацією (енергогенеруючою компанією та/або регіональною електроенергетичною системою); контроль за технічним станом та експлуатацією власних електроустановок і джерел електричної енергії; контроль за дотриманням установлених електропередавальною організацією режимів споживання електричної енергії та потужності.

Споживач повинен проводити аналіз техніко-економічних показників роботи електрогосподарства та його технологічних підрозділів з метою оцінки стану окремих елементів і всієї системи електропостачання, режимів роботи, відповідності фактичних показників функціонування електрогосподарства нормованим, а також проводити оцінку умов праці на робочих місцях працівників згідно з вимогами цих Правил.

На підставі аналізу повинні розроблятись й виконуватись заходи з підвищення надійності електропостачання споживача й ефективності використання електричної енергії.

Незалежно від форм власності та відомчої належності у споживача повинна бути створена система оперативного керування власним електрогосподарством.

Система оперативного керування електрогосподарством споживача повинна бути організована за ієрархічною структурою, яка передбачає розподіл функцій оперативного керування за різними рівнями керування, а також підпорядкованість працівників нижчих рівнів оперативного керування вищим.

Для споживача вищим рівнем оперативного керування, залежно від існуючої схеми електропостачання, є оперативні служби електропередавальних організацій (основного споживача, електростанції).

Для роботи в сфері оперативного керування електрогосподарством споживача повинні залучатись висококваліфіковані працівники, яким необхідно пройти відповідне навчання та перевірку знань на право виконання цих робіт відповідно до пунктів 2.20 та 2.22 глави 2 розділу ІV цих Правил.

Розпорядження чергових працівників вищого рівня оперативного керування з питань, що входять до їхньої компетенції, є обов`язковими до виконання працівниками нижчого рівня оперативного керування.

Для кожного рівня оперативного керування повинні бути визначені дві категорії керування обладнанням та спорудами - оперативне керування та оперативне відання.

В оперативному керуванні старшого оперативного працівника повинні бути лінії електропередавання, устаткування, пристрої РЗАіТ, ПА, ЗДТК, операції з якими потребують координації дій підпорядкованих оперативних працівників та узгоджених змін режимів на декількох об`єктах. Операції із зазначеним устаткуванням та пристроями повинні проводитись ним самостійно або під його керівництвом.

В оперативному віданні старшого оперативного працівника повинні бути лінії електропередавання, устаткування, пристрої РЗАіТ, ПА, ЗДТК, операції з якими не потребують координації дій працівників різних енергетичних об`єктів, але стан і режим яких впливає на режими роботи та надійність електричних мереж, а також на настроювання пристроїв РЗАіТ, ПА, ЗДТК. Операції із зазначеним устаткуванням та пристроями повинні проводитись за згодою старшого оперативного працівника, у віданні якого вони знаходяться.

Оперативну підпорядкованість електрообладнання і пристроїв РЗАіТ та ПА споживача, що впливають на режим роботи мережі електропередавальної організації (основного споживача) або РУ електростанції, установлюють ці організації.

Ця підпорядкованість, крім того, визначається залежно від наявності у споживача достатньої кількості підготовлених працівників, засобів зв`язку та можливості забезпечення споживачем безперешкодного доступу чергових оперативних працівників вищого рівня до цих електроустановок.

Перелік ліній електропередавання, устаткування, пристроїв РЗАіТ, ПА, ЗДТК, що знаходяться в оперативному керуванні або в оперативному віданні оперативних працівників споживача, узгоджується з електропередавальною організацією (основним споживачем або електростанцією) та затверджується особою, відповідальною за електрогосподарство, і є невід`ємним додатком до положення про порядок взаємовідносин з оперативними працівниками електропередавальної організації.

Засоби комерційного обліку електричної енергії в електроустановках споживача повинні знаходитись в оперативному віданні чергових оперативних працівників електропередавальної організації (основного споживача, електростанції) і в оперативному керуванні споживача.

З урахуванням особливостей роботи споживача система оперативного керування електрогосподарством повинна вирішувати завдання: дотримання оперативної дисципліни; підготовки та проведення перемикань в електроустановках; надійності та якості електропостачання; уведення та дотримання режимів електроспоживання та компенсації реактивної потужності, у тому числі й тих, що уводяться електропередавальною організацією (електростанцією); забезпечення економічності роботи системи електропостачання та раціонального використання енергоресурсів; запобігання та ліквідації технологічних порушень електропостачання, відновлення необхідного режиму електропостачання; підготовки режиму роботи електричної мережі при виконанні ремонтних робіт в електроустановках.

Крім того, споживачі, які мають власні джерела електроенергії (електростанції), розподільні електричні мережі, повинні розробляти та узгоджувати з електропередавальною організацією (основним споживачем, електростанцією) питання організації та ведення режимів роботи власних електростанцій та електричних мереж.

Оперативна підпорядкованість електрообладнання і пристроїв споживача фіксується в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до пункту 2.9 розділу V Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів організаційна структура оперативного керування електрогосподарством споживача визначається керівництвом споживача, виходячи з обсягів обслуговування, складності обладнання і змінності роботи споживача. Система оперативного керування електрогосподарством споживача знаходить своє відображення у положенні про взаємовідносини між споживачем і електропередавальною організацією (основним споживачем, електростанцією).

Положення про взаємовідносини між споживачем та електропередавальною організацією (основним споживачем, електростанцією) є додатком до договору про постачання електричної енергії або договору про технічне забезпечення електропостачання споживача. В окремому розділі цього положення обумовлюються оперативні взаємовідносини при включенні автономних електростанцій.

Крім того, положення про взаємовідносини має висвітлювати питання: оперативного керування (для обладнання, що знаходиться в оперативному керуванні та (або) віданні чергових оперативних працівників електропередавальної організації (основного споживача, електростанції)); порядку проведення оперативних перемикань, ліквідації технологічних порушень тощо; контролю та введення режимів, в тому числі й тих, що вводяться електропередавальною організацією (електрогенеруючою компанією); експлуатації пристроїв РЗАіТ та ПА; експлуатації засобів оперативного і технологічного управління; експлуатації засобів комерційного обліку тощо.

Пунктом 2.18 розділу V Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів передбачено, що список працівників, які мають право вести оперативні переговори та виконувати оперативні перемикання, затверджує щорічно керівник споживача (особа, відповідальна за електрогосподарство) та передає електропередавальній організації (основному споживачу, електростанції).

Відповідно до п.2.2.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 09.01.98 №4, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 лютого 1998 р. за №93/2533 (ДНАОП 0.00-1.21-98), список працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, визначається особою, відповідальною за електрогосподарство, затверджується керівником, погоджується з Держнаглядохоронпраці і передається у відповідну оперативну службу енергопостачальної організації.

Під час судового розгляду встановлено, що між АК «Харківобленерго» (постачальник електроенергії) та ТОВ «Укрпласт» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004, в п.1, якого визначено, що постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 4.2.6 вказаного договору №5-65К від 20.10.2004 споживач несе відповідальність за нераціональне використання електричної енергії, недотримання режимів електроспоживання, за стан електромереж та електротехнічного обладнання, що знаходиться на його балансі, невиконання вимог постачальника, ПКЕЕ (Правила користування електричною енергією), інших нормативних документів, техніки безпеки.

В пункті 9.6 договору №5-65К від 20.10.2004 сторони обумовили, що оперативно-технологічні взаємовідносини постачальника та споживача, межа балансової належності якого знаходиться на обладнанні АК «Харківобленерго» напругою від 3 до 110 кВ. регулюється додатком № 14 «Угода про оперативно-технологічні взаємовідносини між оперативним персоналом АК «Харківобленерго» і персоналом споживача», який є невід`ємною частиною цього договору.

Так, пунктом3.1 Додатку №14 до договору на постачання електричної енергії №5- 65К від 20.10.2004, укладеного між АК «Харківобленерго» та ТОВ «Укрпласт», передбачено, що в оперативному управлінні персоналу енергопостачальної організації знаходяться в РП 4500 комірка 6, ШР (шини розподільчі), ЛР (лінійний роз`єднувач), МВ (масляний вимикач). В управлінні оперативного персоналу споживача знаходяться КЛ 6 кВ (кабельна лінія) від РП 4500 ком. 6 до КТП ТОВ «Укрпласт», обладнання 6,0 та 0,4 кВ ТОВ «Укрпласт».

Згідно з таблицею електрозабезпечення ТОВ «Укрпласт» (п. 4 Додатку №14 до договору на постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004) постачання електричної енергії здійснюється з РП 4500 з комірки №6 через кабельну лінію (КЛ 6 кВ) довжиною 260 метрів до КТП ТОВ «Укрпласт», межа відповідальності за стан обладнання знаходиться на болтових з`єднаннях кабельних наконечників в комірці 6 РП 4500.

Пунктом 3.А. Додатку №14 до договору на постачання електричної енергії №5-65К від 20.10.2004 врегульовано порядок ведення оперативних переговорів та встановлено, що переговори оперативного персоналу «Споживача» та оперативного персоналу АК «Харківобленерго» мають бути чіткими та виключати можливість неправильного розуміння. Оперативний персонал обох сторін повинен представитися, назвавши своє прізвище та посаду. Розпорядження щодо технології керування обладнанням мають віддаватися коротко, в наказовій формі, з вказівкою часу. Розпорядження може бути виконано тільки після того, як персонал повторить його та отримає дозвіл на виконання.

В Примітках до вказаного Додатку № 14 зазначено, що дана угода є чинною за наявності, зокрема, списків відповідальних осіб, які мають право на ведення оперативних переговорів.

Отже, зі змісту наведеного договору та додатку до нього слідує, що ТОВ «Укрпласт» є безпосереднім споживачем електроенергії, яку постачає АК «Харківобленерго».

У оперативному управлінні персоналу ТОВ «Укрпласт» знаходиться електрообладнання: кабельна лінія 6 кВ від РП 4500 з ком. 6, обладнання 6,0 та 0,4 кВ, за стан якого, згідно положень п. п. 4.2.6 договору №5-65К від 20.10.2004, споживач несе відповідальність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.01.2021 між ТОВ «Укрпласт» (орендодавець) та ТОВ «ВФ «Полімер» укладено договір №2/01-21, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування обладнання в кількості і номенклатурі, зазначеній в Додатку № 1 до даного договору, і переданому по акту-прийому передачі.

Пунктом 1.2 вказаного договору обумовлено, що передане обладнання є власністю орендодавця.

Згідно з пунктом 3.1 договору №2/01-21 від 01.01.2021 орендодавець зобов`язаний, поміж іншого, своєчасно оформляти дозвільні документи, пов`язані з експлуатацією обладнання, в тому числі і дозвіл на шкідливі викиди в атмосферу.

Додатком № 1 до договору №2/01-21 від 01.01.2021 визначено перелік обладнання, переданого в оренду, серед якого: трансформатор ТСЗИ-10,0, трансформатор КТП-630/6/0,4, КТПН-630/6/0,4.

Тобто, кабельна лінія від РП 4500 до КТП ТОВ «Укрпласт», яка згідно наведеного вище договору №5-65К від 20.10.2004 та додатку № 14 до нього, знаходиться в оперативному управлінні ТОВ «Укрпласт» як споживача електроенергії, в оренду ТОВ «ВФ «Полімер» не передавалася.

Колегія суддів зауважує, що кабельна лінія електропередачі це лінія для передавання електричної енергії або окремих її імпульсів, складена з одного або декількох паралельно прокладених кабелів, кабельної арматури, систем, що підтримують кабелі, та пристроїв кріплення і підтримування кабелів та арматури (за визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).

Тобто, саме кабельна лінія є тією складовою електрообладнання, за допомогою якого постачається електроенергія, в даному випадку від АК «Харківобленерго» до ТОВ «Укрпласт» та, відповідно, без якої є неможливим функціонування іншого наявного у споживача, зокрема, електрообладнання, в тому числі і того, що перебуває в оренді у ТОВ «ВФ «Полімер».

З огляду на викладене, враховуючи, що кабельна лінія від РП 4500 до КТП ТОВ «Укрпласт» в оренду ТОВ «ВФ «Полімер» не передавалася, відтак, є частиною електрогосподарства позивача та знаходиться в управлінні його оперативного персоналу, слід дійти висновку, що і відповідальність за експлуатацію цієї високовольтної лінії лежить виключно на ТОВ «Укрпласт».

Наведене підтверджується наданою позивачем до суду апеляційної інстанції довідкою ТОВ «Укрпласт» від 23.10.2025, в якій підтверджується, що кабельна лінія 6,0 кВ ААБл-10 кВ 3х120 мм.кв. довжиною 260 м від РП 4500 до КТПН-630/6/0,4, спроектована відповідно до Технічних Умов № 11/4500 від 28.04.2004, введена в експлуатацію в жовтні 2004 року, належить ТОВ «Укрпласт» на праві власності та знаходиться на балансі підприємства, в оренду не передавалась.

Крім того, відповідно до Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 8 до Договору про постачання електричної енергії № 5-62К від 20.10.2004 року укладено між АК «Харківобленерго та ТОВ «УКРПЛАСТ») РП-4500 належить Електропередавальній організації, а Споживачу (ТОВ «УКРПЛАСТ») належить кабельна лінія 6,0 кВ ААБлУ-10 3х120 мм.кв. 1-260 метрів від РП 4500 до КТПН-630 кВА, КТПН та обладнання від нього заживлене.

Також наданими позивачем матеріалами геодезичної зйомки підтверджується розташування високовольтної кабельної лінії від ТП4500 до КТПН по провулку Пластичний, 9 у м. Харкові. Схематичне зображення розташування кабельної лінії було зафіксовано у 2004 році під час укладання кабельної лінії, а в 2012 році здійснена перевірка, про що зроблено відповідні відмітки.

У зв`язку з чим, саме керівником ТОВ «Укрпласт», як особою, відповідальною за електрогосподарство має визначатися список працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, який погоджується з органами Держпраці і передається у відповідну оперативну службу енергопостачальної організації, як це передбачено п.2.2.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів.

Так, на виконання вимог вказаного п.2.2.11 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів ТОВ «Укрпласт» звернулося до відповідача із заявою вих. № 29, в якій просило погодити список працівників на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією. До заяви додано документи, зокрема: список осіб ТОВ «УКРПЛАСТ» що мають право вести оперативні переговори, копію договору оренди від 01.01.2021 №2/01-21, копію дозволу № 158.15.63.

Однак, як зазначалось вище, відповідачем було відмовлено у погодженні списку працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, та, зокрема, зазначено, що відповідно до договору оренди від 01.01.2021, укладеного між ТОВ «УКРПЛАСТ» та ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР» (далі Договір) обладнання електричних мереж ТОВ «УКРПЛАСТ» передано в оренду ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР». Згідно п. 3.2 Договору «Орендар зобов`язаний нести повну відповідальність за безпечну експлуатацію наданого в оренду обладнання, за питання охорони праці та протипожежну безпеку на виробництві». З урахуванням викладеного, звертатися до Міжрегіонального управління з метою погодження списку осіб, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, за твердженням відповідача, повинно ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР».

Вказаний висновок відповідача колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, по-перше, як зазначено судом вище, в оренду ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР» позивачем було передано не все наявне в його оперативному управлінні електрообладнання, а лише трансформатор ТСЗИ-10,0, трансформатор КТП-630/6/0,4, КТПН-630/6/0,4. Зокрема, кабельна лінія від РП 4500 до КТП ТОВ «Укрпласт» в оренду ТОВ «ВФ «Полімер» не передавалася, тобто перебуває в оперативному управлінні персоналу позивача. Проте відповідачем не надано оцінки наявним обставинам.

По-друге, умовами договору №5-65К від 20.10.2004 про постачання електричної енергії, укладеного між АК «Харківобленерго» та ТОВ «Укрпласт» та додатку № 14 до нього, визначено порядок ведення оперативних переговорів, відповідно до якого такі переговори проводяться між оперативним персоналом АК «Харківобленерго» та оперативним персоналом споживача - ТОВ «Укрпласт».

Крім того, в примітках до Додатку № 14 договору №5-65К від 20.10.2004 зазначено, що дана угода є чинною за наявності, зокрема, списків відповідальних осіб, які мають право на ведення оперативних переговорів.

Тобто, однією з умов для погодження списків осіб, які мають право вести оперативні переговори є наявність договірних правовідносин з електропостачальною організацією, яких між АТ «Харківобленерго» та ТОВ «ВФ «ПОЛІМЕР» не існує, що не заперечується сторонами.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що саме керівник ТОВ «Укрпласт» має затверджувати список працівників, які мають право проведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією, та, відповідно погоджувати такий список з органами Держпраці.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає протиправною відмову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, викладену в листі за вих. №ПНС/2/18054-24 від 03.12.2024 щодо не погодження списків працівників, уповноважених на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією за заявою ТОВ «УКРПЛАСТ» за вих. № 29 від 05.11.2024, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці повторно розглянути заяву ТОВ «УКРПЛАСТ» за вих. № 29 від 05.11.2024 та прийняти рішення за заявою позивача з урахування висновків суду.

Щодо вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано зокрема, копії: договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, розрахунку вартості правової допомоги (додаток № 1 до договору про надання правової допомоги), ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акту наданих послуг, рахунку на оплату послуг, виписки з банківського рахунку.

Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що між Адвокатським бюро «Клубань МВ» та ТОВ «УКРПЛАСТ» укладено Договір № 12/02 про надання правової допомоги від 12.02.2025 (далі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, адвокатське бюро зобов`язується вiдповiдно до умов даного Договору надати Клiєнту правову допомогу щодо представництва та захисту iнтересів Клієнта у мiсцевих, адміністративних, господарських судaх, державних, колективних, приватних та громадських установах, пiдприємствах та організаціях, незалежно вiд пiдпорядкування та форм власностi, з питань оскарження вiдмови Пiвнiчно-Схiдного міжрегіонального управлiння Державної служби з питань працi в погодженні спискiв працiвників, якi мають право проведення оперативних переговорiв з енергопостачальною органiзацiєю, а Клiєнт зобов`язаний оплатити наданi послуги.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що правова допомога, яку Адвокатське бюро надае Клiєнту полягає у наступному: наданнi консультацiй та роз`яснення з юридичних питань, якi виникають у Клієнта; збір та аналiз доказiв, документiв, iнформацiї, що стосується справи; пiдготовка, вивчення та складання процесуальних документiв до судового розгляду (позовна заява, вiдповiдi ва вйзив та iнших заяв): вивчення судової практики: направлення адвокатських запитiв для збору доказiв; здiйснення вcix необхiдних дiй для захисту прав та iнтересів Клієнта; участь у судових засiданнях; представництво інтересів Клiєнта в органах визначених у пункті 1.2. цього Договору.

В пункті 3.3 Договору сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар відповідно до витраченого часу на виконання своїх обов`язків за Договором за ставкою 2000,00 грн за 1 годину роботи.

У розрахунку вартості правових послуг сторони погоджують обсяг роботи, яку має виконати Адвокатське бюро для захисту прав та інтересів Клієнта (п. 3.3 Договору).

У пункті 1 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 12/02 від 12.02.2025 сторони узгодили, що Адвокатське бюро на виконання умов Договору про надання правової допомоги зобов`язується надати клієнту наступні послуги:

Правовий аналіз, наданих клієнтом документів 1 година, вартість 2000 грн;

Складання позовної заяви з додатками, підготовка позовної заяви для подання до суду, сканування документів, відправка позовної заяви з додатками до суду 5 годин, вартість 10 000 грн;

Ознайомлення з відзивом на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив на позовну заяву 2 години, вартість 4000 грн;

Ознайомлення з матеріалами справи та вивчення документів 1 годин, вартість 2000 грн;

Забезпечення явки в судові засідання та участь представника позивача при розгляді справи у Харківському окружному адміністративному суді 1 судове засідання 2000 грн.

Загальна вартість вказаних послуг становить 20 000 грн.

Відповідно до акту наданих послуг № 1 від 24.03.2025, Адвокатським бюро було надано наступні послуги:

Правовий аналіз, наданих клієнтом документів 1 година, вартість 2000 грн;

Реєстрація особистого електронного кабінету ТОВ «УКРПЛАСТ» в Єдиній судовій інформаційній комунікаційній системі. Надання консультацій щодо функціонування та обов`язковості реєстрації усіх юридичних осіб в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі 1 година 2000 грн;

Складання позовної заяви з додатками, підготовка позовної заяви для подання до суду, сканування документів, відправка позовної заяви з додатками до суду 5 годин, вартість 10 000 грн;

Складання та подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін 30 хвилин 1000 грн;

Ознайомлення з відзивом на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив на позовну заяву 2 години, вартість 4000 грн.

Загальна вартість послуг склала 19 000 грн.

На підставі вказаного акту наданих послуг № 1 від 24.03.2025 Адвокатським бюро складено рахунок на оплату послуг № 1 від 25.03.2025, який було сплачено ТОВ «УКРПЛАСТ», що підтверджується випискою з банківського рахунку від 26.03.2025.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, сплачених позивачем.

Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час.

Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, відповідь на відзив відповідача та заяву про компенсацію судових витрат.

Так, представником позивача виокремлено послуги з правового аналізу, наданих клієнтом документів тривалістю 1 година, складання позовної заяви з додатками, підготовка позовної заяви для подання до суду, сканування документів, відправка позовної заяви з додатками до суду тривалістю 5 годин, загальною тривалістю 6 годин.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що послуги з правового аналізу, наданих клієнтом документів, які наведені в акті наданих послуг, не підлягають окремому відшкодуванню, оскільки надання правової допомоги в цій частині є складовою процесу розроблення та складання позовної заяви (яку представником оцінено в 10 000 грн із розрахунку 2000 грн за 1 годину роботи), а не самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги.

При цьому, колегією суддів враховано, що складення позовної заяви не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи та витраченого часу, оскільки остання практично складається із викладення фактичних обставин справи, цитування нормативно-правових актів та практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, є незначною за обсягом (8 сторінок), тому розмір правової допомоги в цій частині є завищеним та неспівмірним із обсягом та складністю виконаних робіт, отже, підлягає зменшенню до 6000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу в частині надання представником позивача послуг із реєстрації особистого електронного кабінету ТОВ «УКРПЛАСТ» в Єдиній судовій інформаційній комунікаційній системі та надання консультацій щодо функціонування та обов`язковості реєстрації усіх юридичних осіб в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, оцінених адвокатом в 2000 грн, колегія суддів не вбачає підстав для їх відшкодування, оскільки вони не є частиною професійної правничої допомоги, яка надається представником у суді, так як реєстрація такого кабінету є особистою дією, яку позивач може виконати самостійно, без залучення адвоката, зокрема.

Надаючи оцінку обґрунтованості та співмірності заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу в частині надання послуг зі складання та подання клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, оціненого у 1000 грн (за 30 хвилин витраченого адвокатом часу), колегія суддів, враховуючи, що його підготовка не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки, як вбачається зі змісту такого клопотання, останнє складається з викладення позовних вимог, резолютивної частини ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження, цитування ч.5 ст. 262 КАС України та одного абзацу доводів представника позивача щодо важливості даної справи для позивача, вважає, що вказана сума є завищено, відтак, підлягає зменшенню до 500 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу в частині надання послуг з ознайомлення з відзивом на позовну заяву та підготовки відповіді на відзив, визначених адвокатом на рівні 4000 грн (за 2 години роботи), колегія суддів, дослідивши вказаний документ, встановила, що останній частково дублює доводи, викладені у позовній заяві, не містить посилань на іншу актуальну судову практику ніж зазначено у позові, не є значним за обсягом (4 сторінки), а відтак заявлена сума на правничу допомогу за складення відповіді на відзив є завищеною відносно виконаної адвокатом роботи та складністю справи. Співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за складання вказаного процесуального документу, за висновком суду апеляційної інстанції, є 1000 грн.

Таким чином, враховуючи прийняття судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог частково, а також досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що співмірною та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є 7500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № 38 від 20.02.2025 вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги 3633,60 грн (платіжна інструкція № 141 від 10.06.2025 та № 151 від 17.06.2025), що в загальному становить 6056,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЛАСТ" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року по справі №520/4281/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЛАСТ" до Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, викладену в листі за вих. №ПНС/2/18054-24 від 03.12.2024 щодо не погодження списків працівників, уповноважених на ведення оперативних переговорів з енергопостачальною організацією за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ» за вих. № 29 від 05.11.2024.

Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Юліана Матвійчука, буд. 119, м. Полтава, 36014, ) повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ» (пров. Райрадівський, буд. 1, м. Харків, 61004, ) за вих. № 29 від 05.11.2024 та прийняти рішення за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ», з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ» (пров. Райрадівський, буд. 1, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61004, ) за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Юліана Матвійчука, буд. 119, м. Полтава, 36014, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПЛАСТ» (пров. Райрадівський, буд. 1, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61004, ) за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Юліана Матвійчука, буд. 119, м. Полтава, 36014, ) витрати на правову допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 07.11.2025 року