Справа № 160/25897/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Справа № 160/25897/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняДеркач О.В.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Давидова Н.В. Волошина В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2021р., -

УСТАНОВИВ:

16.12.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 року № форми «Р».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.10.2017р. по 31.12.2020р. за результатами якої був складений акт від 31.05.2021р. за №9498/04-36-07-24/ НОМЕР_1 за висновками якого було встановлено порушення позивачем вимог ст.134, 198, 201 ПК України у результаті чого було занижено, зокрема, податок на прибуток на суму 633 205,00 грн. внаслідок нереальності господарських операцій (не підтверджено доцільність, ділову мету та настання інших юридичних наслідків, крім штучного завищення витрат та зменшення фінансового результату до оподаткування) по маркетингових, клінінгових, інформаційних, бухгалтерських, посередницьких послугах, послугах налаштування, доопрацювання та тестування комп`ютерних програм з контрагентами позивача ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 . Наведені висновки були підставами для збільшення позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням. Позивач не погоджується з висновками відповідача, викладеними у акті перевірки, вважає їх неправомірними, такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків. Представник позивача зазначив, що з усіма вищезгаданими контрагентами позивача були укладені відповідні договори про виконання робіт, надання послуг, виконання яких було підтверджено відповідними документами первинного бухгалтерського обліку, які оформлені з дотриманням вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог ст.ст.44, 177 ПК України, а тому вважає, що підстави, які б перешкоджали зарахуванню даних витрат до складу витрат у позивача були відсутні. Також представник позивача зазначив, що відсутність у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 трудових ресурсів для виконання укладених угод, не може прийматись до уваги, оскільки в межах перевірки господарської діяльності позивача контролюючим органом не досліджувалась можливість залучення контрагентом праці третіх осіб для виконання взятих на себе зобов`язань. Окрім того, позивач звернув увагу і на те, що упродовж 2018 року лікарські препарати подорожчали майже на 19%, дане подорожчання пов`язане з появою великих монополістів, тому по деяких аптеках не вбачалося збільшення продажу у зв`язку із чим вважає, що маркетингові послуги та послуги з оброблення даних про ціни постачальників лікарських засобів та товарів медичного призначення підтверджені первинними документами, понесені по них витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, тому зв`язок між проведенням дослідження попиту на ліки серед населення для цілей ведення аптекарської справи, є очевидним. Також позивач посилається і на правові висновки Верховного Суду у постанові від 17.03.2020р. у справі №812/9439/13-а, де Судом зазначено, що не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. За викладеного, позивач вважає, що висновки в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства зроблені податковим органом всупереч вимогам податкового законодавства, а саме: не на аналізі первинних бухгалтерських документів, а лише на припущеннях, а відтак, податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. У письмових поясненнях від 01.09.2025р. з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі, представник позивача додатково зазначив, що маркетингові послуги, надані ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 були необхідними та обґрунтованими для ефективного функціонування аптечного бізнесу позивача, а наявні документи підтверджують їх дійсне надання і використання, завдяки цим заходам підприємство позивача змогло зберегти основних клієнтів і підтримати мінімально необхідний обсяг продажів, щоб залишитися на ринку; послуги, отримані від ФОП ОСОБА_3 , були спрямовані на підвищення ефективності господарської діяльності аптеки, зменшення витрат часу та ресурсів на пошук і закупівлю товарів, а також на збільшення обсягу продажу; послуги ФОП ОСОБА_5 мали реальну господарську доцільність та економічну мету забезпечити товариство перевіреною інформацією про вільні комерційні приміщення, в тому числі й ті, що могли належати вже відомим контрагентам, але раніше не пропонувалися підприємству для оренди.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та у відзиві на позов просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити посилаючись на те, що по взаємовідносинах позивача з ФОП ОСОБА_8 всупереч п.1.5 та п.1.6 Методичних рекомендацій Мінфіну України №1327 позивач не оформлював первинні та інші документи (акти введення в господарський оборот об`єкта права інтелектуальної власності, інвентарні картки обліку об`єкта права інтелектуальної власності) щодо введення в експлуатацію придбаних (створених) об`єктів нематеріальних активів, пов`язаних з розробкою програм, їх додаткових розділів та модулів відповідно до наданих ФОП ОСОБА_8 за договором №210818 від 21.08.2018 року послуг, у зв`язку із чим строки їх корисного використання та амортизації не визначено, відповідні витрати амортизації не підлягають, тому у підприємства в період з 01.10.2017р. по 31.12.2020р. відсутнє право на формування загальновиробничих витрат у вигляді амортизації нематеріальних активів загальновиробничого призначення та витрат на збут; щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_1 відповідач вказав на те, що ОСОБА_1 одночасно був і директором ТОВ «Адмотіс» і ФОП та у спірний період між ТОВ «Адмотіс» в особі директора ОСОБА_1 та вказаної особи як ФОП був укладений договір про надання маркетингових послуг №1/5/17 від 01.05.2017р., на виконання цього договору ФОП ОСОБА_1 було перераховано 507 762,66 грн. Перевіркою не підтверджено операції з реальності отримання позивачем від ФОП ОСОБА_1 послуг, оскільки журнали-ордери та відомості по рахунку 28 з інформацією про залишки та обороти у вартісному та натуральному вимірюванні до перевірки не надавались, тому знаходячись на робочому місці та отримуючи зарплату, директор ТОВ «Адмотіс» ОСОБА_1 за допомогою Інтернет ресурсів міг здійснити дослідження цін на лікарські засоби, які у підсумку були ним же і здійснені, але як фізичною особою -підприємцем і підприємство на це повинно було витратити 507 762,66 грн. На підставі даних Z-звітів про виторги РРО позивач щоденно реєстрував в ЄРПН податкові накладні реалізованого товару за якими прослідковується по товарних позиціях лікарських засобів стосовно яких надавалися послуги зростання продажу, а тому необхідність в документальному оформленні отримання такої інформації як результату зовнішнього дослідження (збирання, обробки та аналізу) та оплаті цих послуг у підприємства була відсутня. У 2017 та 2018 роках найманих працівників у ФОП ОСОБА_1 не було, що унеможливлює здійснення господарських операцій та несе ознаки її нереальності стосовно врахування реального часу на здійснення операцій з урахуванням 8-годинного робочого дня, віддаленості від місця надання послуг ( АДРЕСА_1 ), відсутності найманих працівників та враховуючи те, що ОСОБА_1 був одночасно і директором ТОВ «Адмотіс». Тобто, надання маркетингових послуг ФОП ОСОБА_1 не призвело до отримання позитивного економічного ефекту позивача, що суперечить змісту поняття розумної економічної причини (ділової мети). При цьому, акти мають знеособлений характер та не містять конкретної інформації про проведені виконавцем роботи по вивченню попиту за ціновими критеріями лікарської продукції, яким чином здійснено проведення маркетингових досліджень, які отримані результати, які надано рекомендації замовнику на їх основі, яким чином проведені послуги можуть вплинути на оптимізацію продажу в аптечній мережі замовника, а тому ці акти не можуть бути належними доказами факту здійснення відповідних господарських операцій у відповідності до Закону №996-ХІУ; щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_3 з приводу надання послуг з оброблення даних згідно договору №203-П від 01.07.2018р. (оброблення даних про ціни постачальників лікарських засобів та товарів мед.призначення), то відповідач вказав на те, що надані до перевірки первинні документи не підтверджують реальне здійснення цих господарських операцій, оскільки надані акти містять знеособлений характер, зазначено лише про факт надання послуги з оброблення даних, проте, вони не містять конкретної інформації про проведені виконавцем роботи, зазначений у актах обсяг переданої інформації в кілобайтах (цей показник має сталий характер і повторюється за невеликим виключенням із акта в акт) свідчить про те, що зміст її залишався незмінним та ніяким чином не міг сприяти збільшенню обсягів реалізації. На переконання представника відповідача, таку роботу міг виконати керівник позивача, знаходячись на робочому місці та отримуючи заробітну плату з порталу «TABLETКI.UA», а також з інших інформаційних ресурсів, які розміщені у вільному доступі в мережі Інтернет, тому позивачем не підтверджено доцільність, ділову мету та настання юридичних наслідків, крім штучного завищення витрат та зменшення фінансового результату до оподаткування при відображенні витрат на придбання у ФОП ОСОБА_3 послуг з оброблення даних про ціни постачальників лікарських засобів та товарів мед.призначення; щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4 з приводу надання послуг з прибирання на загальну суму 1 155 918,60 грн. документальною перевіркою на підставі інформаційних баз даних ДПС не підтверджено фактичні трудові відносини та пов`язані з ними обов`язки щодо нарахування оплати праці, утримання і нарахування належних податків (зборів, платежів) щодо зазначеної ФОП ОСОБА_4 у податковій звітності та іншій звітності кількості найманих працівників, з урахуванням того, що у штаті позивача були передбачені посади санітарок-прибиральниць в кількості 3 одиниць, а також враховуючи середню кількість задекларованих генеральних прибирань на день (4), особливості розташування об`єктів та їх віддаленість один від одного, тривалість робочого дня аптек. Відповідно до наданих для проведення перевірки документів розрахункова вартість 4 прибирань в розрахунку на 1 структурний підрозділ у ФОП ОСОБА_4 склала 14270,60 грн. (85623,60 грн./6 структурних підрозділів). Тобто така вартість не тільки перевищує вартість оплати праці відповідних працівників на ринку праці, але й суттєво перевищує місячну оплату праці більш кваліфікованого персоналу позивача: керівника, головного бухгалтера, завідуючих аптек, провізорів, фармацевтів та касирів. Тобто, позивачем не було надано пояснень та їх документального підтвердження щодо критеріїв, за якими здійснено відбір саме ФОП ОСОБА_4 , ділової мети та економічної доцільності в отриманні послуг прибирання приміщень від вказаної ФОП, вартість послуг якої є значно вищими за аналогічні послуги на ринку праці та затверджені штатними розписами посадові оклади працівників позивача; щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 з приводу надання послуг з розміщення інформаційних матеріалів (листівок, плакатів, буклетів тощо), проведення маркетингових досліджень та надання клінінгових послуг, то перевіркою не підтверджені операції з реальності отримання їх позивачем з огляду на те, що ці послуги повністю співпадають з послугами, які отримано від ФОП ОСОБА_1 . Згідно наданих до перевірки актів серед міст, в яких проводилося дослідження зазначені Дніпродзержинськ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тернівка, в яких позивач не мав аптек, тому дані дослідження не мають ніякого сенсу; щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_5 то відповідач вказав на те, що перевіркою не підтверджено реальності отримання позивачем послуг від вказаного контрагента (посередницькі інформаційно-консультативні послуги з пошуку об`єктів нерухомості та вивчення ринку нерухомості в м. Дніпро). Як результат пошуку зазначено будівлю за адресою: АДРЕСА_2 за якою дійсно був укладений договір суборенди частини нежилого приміщення від 01.11.2018р., однак, перевіркою було встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач використовував у своїй діяльності необоротні активи, орендовані у ФОП ОСОБА_9 , тому необхідність в документальному оформленні інформації про наявність у ФОП ОСОБА_9 приміщення ще й за такою адресою, представленому як результат інформаційно-консультаційних послуг з пошуку об`єктів нерухомості та вивчення ринку нерухомості в м. Дніпро та оплаті цих послуг у підприємства була відсутня; також відповідач вказує і на не підтвердження позивачем господарських операцій з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 з приводу надання бухгалтерських послуг, оскільки у штаті позивача передбачено посади головного бухгалтера та касирів, в жодній податковій звітності, електронному документі, податковій накладній, вказані особи, відповідальні за ведення бухгалтерського обліку чи уповноважені особи, що відповідають за ведення бухгалтерського обліку не фігурують, а відтак, вважає, що доцільність, ділова мета та настання юридичних наслідків при відображенні позивачем витрат на придбання у вказаних контрагентів бухгалтерських послуг (з ведення бухгалтерського та податкового обліку позивача; складання і подання передбаченої чинним законодавством України звітності; представництво інтересів позивача перед юридичними і фізичними особами, органами державної влади; консультаційні послуги; ведення податкової звітності ПДВ в електронній програмі МеDOC), не підтверджена.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2022р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023р. були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Дана справа надійшла з Верховного Суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.06.2025р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на новий розгляд судді Конєвій С.О.

Ухвалою суду від 30.06.2025р. дану справу було прийнято до свого провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 30.07.2025 на 10:30 годину.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період з 14.07.2025р. по 31.07.2025р., підготовче засідання було перенесено на 01.08.2025р. на 10:30 годину згідно довідки секретаря судового засідання від 10.07.2025р.

Надалі, з різних причин (перебування адвоката позивача у відпустці, участь представника позивача з нагоди початку навчального року 01.09.2025р., викликом свідків) за заявами представника позивача розгляд даної справи було відкладено до 15.09.2025р., 10:30 годину.

15.09.2025р. у підготовчому засіданні були вирішені всі клопотання учасників справи, перевірено надання сторонами усіх доказів на які вони посилаються, тобто, судом було проведене підготовче засідання за наслідками якого було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 29.09.2025р о 10:30 год. у відповідності до вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання та відповідною ухвалою суду.

Далі, 29.09.2025р. судовий розгляд даної справи було перенесено на 13.10.2025р. о 10:30 год. у зв`язку із технічним збоєм підсистеми ВКЗ про що свідчить довідка секретаря судового засідання, наявна у справі.

У ході судового розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» 07.08.2013р. було зареєстровано як юридична особа Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області за адресою: м. Нікополь, вул. Героїв Чернобиля, бу. 47, фактично перевіркою було встановлено, що офіс підприємства знаходиться у м. Дніпрі Набережна Січеславська, 17А, на момент звернення до суду адреса позивача у позові зазначена - м. Київ, вул. Межова (Подільський р-н) будинок 23, є платником податків та обов`язкових платежів до бюджету про що свідчить зміст акту перевірки №9468/04-36-07-24/38685364 від 31.05.2021р. в частині, що учасниками справи не оспорюється.

У період з 29.04.2021р. по 24.05.2021р. відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України на підставі наказів від 26.03.2021р. №1507-п, від 12.04.2021р. №1712-п посадовими особами контролюючого органу була проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань додержання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильністю обчислення, повнотою та своєчасністю сплати до бюджетів податків та інших платежів, установлених законодавством, за період з 01.10.2017р. по 31.12.2020р. за результатами якої було складено акт від 31.05.2021р. за №9468/04-36-07-24/38685364.

За висновками згаданого акту перевірки було встановлено, що позивачем не підтверджено доцільність, ділову (економічну) мету та настання юридичних наслідків, крім штучного завищення вартості витрат та зменшення фінансового результату до оподаткування при відображенні ним витрат на придбання виконаних робіт та послуг контрагентами позивача, які наведені у акті перевірки, що призвело, зокрема, до порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого було занижено податок на прибуток за період з 01.10.2017р. по 31.12.2020р. на загальну суму 633 205 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, посадовою особою контролюючого органу 14.07.2021р. було прийняте податкове повідомлення-рішення, а саме:

- № за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 770365,25 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 633 205 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 142 160,25 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього, наявних у справі.

Надалі, зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене до ДПС України шляхом подання відповідної скарги за результатами розгляду якої рішенням ДПС від 05.11.2021р. №25138/6/99-00-06-01-01-06 скарга позивача була залишена без задоволення, а згадане податкове повідомлення-рішення - залишено без змін.

Не погоджуючись із наведеним вище податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та дане рішення є предметом спору у цій справі.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 423 143 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 90436,75 грн., виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, адміністративним судом враховуються правові висновки Верховного Суду, викладені у його постанові від 05.06.2025р. у цій справі, які є обов`язковими для врахування адміністративним судом при новому розгляді справи у відповідності до вимог ч.5, ч.6 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Верховний Суд у своїй постанові дійшов наступних правових висновків.

Під час вирішення даної справи дослідженню підлягали правовідносини ТОВ «Адмотіс» (далі Товариства) з фізичними особами-підприємцями (далі ФОП) щодо надання останніми позивачеві послуг, а саме: послуг з оброблення даних (ФОП ОСОБА_3 ), послуг з розробки та доробки окремих розділів програми « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ФОП ОСОБА_8 ), маркетингових послуг (ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 ), клінінгових послуг (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_4 ), посередницьких послуг (ФОП ОСОБА_5 ), бухгалтерських послуг (ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 ).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена (пункт 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290).

Платник податку формує об`єкт оподаткування податком на прибуток за реальними (фактично вчиненими) господарськими операціями, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Визначення первинного документу і господарської операції наведені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно статтею 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Верховний Суд визнав правильними висновки з приводу того, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Підстави за яких неможливе формування витрат це, зокрема: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів тощо.

Щодо господарських операцій Товариства з ФОП ОСОБА_8 . Верховний Суд зробив такий висновок.

Між Товариством (Замовником) і ФОП ОСОБА_8 (Виконавцем) був укладений договір №200818 від 20.08.2018р. про надання послуг, за умовами якого Виконавець зобов`язався надати, а Замовник прийняти та оплатити в термін та на умовах цього договору послуги з розробки та доробки окремих розділів програми «СКЛАД», термін виконання та ціна вказані в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору. В пункті 2.2. договору погоджено, що оплата послуг Замовником здійснюється на поточний рахунок Виконавця і сплачується протягом 3-х робочих днів після підписання акта приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг).

Предметом договору було розроблення комп`ютерної програми.

Надання послуг за договором підтверджується складеними і підписаними сторонами договору актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг): від 27 вересня 2018 року на суму 52150,00 грн без ПДВ з надання послуг з розробки програми «СКЛАД»; від 25 жовтня 2018 року на суму 40110,00 грн без ПДВ з надання послуг доробки окремих розділів програми «СКЛАД»; від 28 березня 2019 року на суму 27800,00 грн без ПДВ з надання послуг з розробки модулів до програми 1С.8.3 версія 1.2.; від 31 січня 2019 року на суму 44444,45 грн без ПДВ з надання послуг з розробки програми «СКЛАД».

В описовій частині акта перевірки зазначено, що Товариство порушило вимоги пунктів 5, 6, 10, 11, 17, 18 П(С)БО8, пункту 18 П(С)БО16: за рахунок віднесення до складу загальновиробничих витрат послуг на розробку, доопрацювання, налаштування та тестування комп`ютерних програм і їх модулів від фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 за договором №200818 від 21 серпня 2018 року у сумі 164 504,45 грн, що в свою чергу призвело до порушення підпункту 134.1.1. пункту 134.1 ПК України, в результаті чого Товариством занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності та який підлягав зазначенню у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства за відповідні податкові звітні періоди.

Проаналізувавши приписи пунктів 5,6,7,8, 25-27 П(С)БО08 «Нематеріальні активи», пункту 18 П (С)БО 16, Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку нематеріальних активів, об`єкт нематеріальних активів, затверджених наказом Міністерства фінансів від 16.11.2009р. №1327, Верховний Суд дійшов висновків про те, що послуги з розробки програми «Склад» та додаткових розділів, розробки додаткових модулів до програми 1С.8 (тобто приведення їх до стану, придатного до використання за призначенням) це право користування програмним продуктом (наприклад М.Е.DOC, ЛІГА, оренда хмарних бухгалтерських програм та інші). Оплата здійснюється за доступ до програмного забезпечення. Підприємство отримує послугу доступу до цього сервісу, тому обліковує звичайні витрати.

Згідно з вимогами Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів об`єкт нематеріальних активів, отриманий в користування, обліковується користувачем (ліцензіатом) на позабалансовому рахунку в оцінці, визначеній виходячи із розміру винагороди, встановленого в договорі. При цьому платежі за надане право використання результатів інтелектуальної діяльності включаються користувачем до витрат звітного періоду.

Окрім того, Верховний Суд наголосив, що контролюючий орган не ставив під сумнів реальність операцій з ФОП ОСОБА_8 , а зазначив про некоректність податкового обліку. Тобто, господарські операції з ФОП ОСОБА_8 реальні, витрати позивачем понесені.

Щодо господарських операцій по наданню Товариству клінінгових послуг ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 .

З огляду на специфіку господарської діяльності Товариства, Верховним Судом при наданні оцінки спірним правовідносинам у цій частині були враховані приписи Інструкції із санітарно-протиепідемічного режиму аптечних закладів, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.05.2006р. №275, зареєстровану в Мінюсті України 31.05.2006р. за №642/12516 ( далі Інструкція).

Ця Інструкція містить основні вимоги до санітарно-протиепідемічного режиму та особистої гігієни працівників суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво (виготовлення) лікарських засобів в умовах аптеки, оптову, роздрібну торгівлю лікарськими засобами (п. 1.1).

Пунктом 1.3. Інструкції передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити санітарно-гігієнічні умови для роботи персоналу та виробничого процесу аптечних закладів (складів (баз), аптек, їх структурних підрозділів) згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції відповідальність за виконання вимог даної Інструкції покладається на керівників суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво (виготовлення) лікарських засобів в умовах аптеки, оптову, роздрібну торгівлю лікарськими засобами.

Пунктом 3.1. Інструкції встановлено, що приміщення аптечних закладів підлягають вологому прибиранню із застосуванням мийних і дезінфекційних засобів. Сухе прибирання категорично забороняється.

Так, Верховний Суд установив, що між Товариством (Замовником) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавцем) був укладений договір №1/07 від 1 липня 2015 року, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок організувати виконання комплексу робіт по прибиранню приміщень замовника, розташованих за адресами вказаними в акті виконаних робіт загальною площею 263,1 кв. м.

Сторонами підписаний до договору протокол узгодження вартості і періодичності обслуговування і технологічна програма прибирання внутрішніх приміщень.

Надання послуг за договором підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та копіями звітів про результати надання послуг до договору.

Договір №2019-03/29 від 29 березня 2019 року, укладений між Товариством (Замовником) та ФОП ОСОБА_4 (Виконавцем), згідно якого Виконавець зобов`язався надати послуги з генерального прибирання приміщень. Перелік приміщень, термін виконання та ціна вказані в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

В підтвердження надання послуг за цим договором сторонами підписані акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Верховний Суд зазначив, що всі первинні документи щодо отримання позивачем клінінгових послуг від зазначених вище підприємців були долучені до матеріалів справи та зауважень щодо їх оформлення, зокрема, податковим органом не було встановлено.

При цьому, Верховний Суд визнав безпідставними доводи контролюючого органу щодо перевищення вартості послуг, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами, а також з огляду на один з фундаментальних принципів цивільного права «свобода договору», який означає, що сторони вільні у виборі контрагента, умов договору, виду договору та його змісту, якщо це не суперечить вимогам законодавства.

Враховуючи викладені вище обставини, Верховний Суд у цій частині правовідносин дійшов висновку, що мета договорів про надання клінінгових послуг була досягнута, отримання таких послуг позивачем обумовлено специфікою його господарської діяльності з метою забезпечення санітарно-гігієнічних умов в аптечних закладах, тобто напряму пов`язано з господарською діяльністю Товариства.

Щодо господарських операцій Товариства з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 з придбання бухгалтерських послуг.

Верховний Суд установив, що між Товариством (Замовником) і ФОП ОСОБА_7 (Виконавцем) були укладені договори про надання бухгалтерських послуг №01/14 від 1 січня 2014р. та №1/4-2019 від 1 квітня 2019р., відповідно до умов яких замовник дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню бухгалтерських послуг за плату.

Пунктами 3.2, 3.3. вказаних договорів зазначено, що здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, у якому зазначається вартість роботи, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше наступного робочого дня після фактичного надання послуг. Підписання акту виконаних робіт представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Товариство отримало бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського і податкового обліку Замовника; складання і подання передбаченої законодавством України звітності; представництво інтересів Замовника перед юридичними і фізичними особами, органами державної влади; консультаційні послуги, ведення податкової звітності ПДВ в електронній програмі «М.Е.Doc».

Матеріали справи містять акти приймання-передачі наданих послуг.

Бухгалтерські послуги Товариство отримувало і на підставі укладених відповідних договорів з ФОП ОСОБА_6 №02/14 від 1 січня 2015 року і №02/1/2019 від 3 січня 2019 року.

Виконання вказаних договорів підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг.

Також Верховний Суд вказав і на те, що відповідно до ч.4 ст.8 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Товариство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку, в тому числі користуватися послугами спеціаліста за цивільно-правовими договорами, а відтак, наявність у штаті Товариства вакансії бухгалтера/головного бухгалтера, не позбавляє права Товариства укладати цивільно-правові договори з суб`єктом підприємницької діяльності, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності.

Верховний Суд дійшов висновку і про те, що у даних правовідносинах (ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 ), за умови відсутності посилання в акті перевірки щодо суттєвих недоліків первинних документів, складених внаслідок отримання позивачем бухгалтерських послуг та/або щодо відсутності змін у структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі позивача (контролюючим органом таких обставин у акті не наведено), такі первинні документи є підставою для податкового обліку, оскільки містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне їх здійснення.

А отже, із викладеного аналізу слідує, що Верховний Суд уже зробив правовий висновок про відсутність у діях Товариства складу податкового правопорушення та безпідставності виключення відповідачем витрат з бухгалтерського і податкового обліку позивача, а, відповідно, і безпідставності визначення грошового зобов`язання за цими операціями ( з ФОП ОСОБА_8 , з ФОП ОСОБА_2 ( щодо клінінгових послуг), з ФОП ОСОБА_4 , з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 ) за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

В той же час, протилежні правові висновки були зроблені Верховним Судом у цій справі з приводу господарських операцій Товариства, які мали місце по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 по наданню маркетингових послуг та ФОП ОСОБА_5 по наданню посередницьких та інформаційно-консультативних послуг.

Щодо господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 по наданню маркетингових послуг.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю визнається діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Згідно з пунктом 17 ПС(Б)О 16 витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Витрати на збут включають витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (пункт 19 ПС(Б)О 16).

Досліджуючи господарські операції позивача із зазначеними підприємцями, Верховний Суд установив, що між Товариством (Замовником) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавцем) укладений договір надання послуг №02М-01/15 від 1 січня 2015 року, відповідно до умов якого Виконавець прийняв на себе зобов`язання за завданням замовника надати послуги з розміщення інформаційних матеріалів ("послуги") будь-якими засобами, зокрема виготовлення інформаційних матеріалів, розповсюдження та розміщення інформаційних матеріалів (листівок, плакатів, буклетів тощо) про продукцію замовника на різних видах рекламних носіїв, проведення маркетингових досліджень, інші послуги за згодою сторін (перелік не є вичерпним).

На виконання умов пункту 4.1. договору передача результатів наданих виконавцем послуг здійснена на підставі актів надання послуг.

До вказаного договору також укладені додаткові угоди з метою аналізу споживчого попиту, мотивування при виборі продукції, для подальшого збільшення обсягів продажу певного лікарського засобу провести опитування споживачів щодо певної продукції.

На підтвердження виконання вказаного договору надано копії додаткових угод та звітів про результати надання послуг.

Також між ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) та Товариством (Замовником) був укладений договір про надання маркетингових послуг №1/5/17 від 1 травня 2017 року предметом якого є виконання виконавцем за дорученням замовника комплексу інформаційно-аналітичних (консультаційних) послуг, щодо товарів під торговою (торговельною) маркою, визначеною замовником в електронних повідомленнях, проведення маркетингових досліджень, інші послуги за згодою сторін. Пунктом 3.6 договору передбачено, що виконання послуг у повному обсязі посвідчується актом-прийняття наданих послуг, який підписується сторонами.

Отримання Товариством відповідно до умов договору маркетингових послуг по вивченню попиту маркетингових послуг за ціновими критеріями лікарської продукції підтверджується актами надання послуг.

Між ФОП ОСОБА_3 (Виконавцем) і Товариством (Замовником) укладений договір про надання послуг з оброблення даних №203-П від 1 липня 2018 року відповідно до якого виконавець зобов`язався обробляти і поставляти по вибору замовника дані: про пропозиції та ціни на ринку лікарських засобів, товарів медичного призначення та засобів особистої гігієни, про зміни та доповнення реєстрації лікарських засобів в Україні. Замовник зобов`язався оплачувати послуги виконавця з оброблення та надання зазначених даних.

Отримання Товариством вказаних послуг підтверджується складеними сторонами актами виконаних робіт.

Верховний Суд у своїй постанові також погодився з тим, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Послуги, які забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчення ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків можуть визнаватися маркетинговими у розумінні підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Як зазначив Верховний Суд, доказів на підтвердження спрямованості спірних послуг на досягнення конкретних цілей (наприклад: збільшення кількості продажу продукції позивача та збільшення кількості покупців такої продукції), матеріали справи не містять.

Оцінені Звіти про результати надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи, мають лише загальний пізнавальний та інформаційний характер і не містять жодних результатів проведеного вивчення попиту на продукцію позивача та рекомендацій, які б давали змогу замовнику (позивачеві) використати їх у своїй господарській діяльності для стимулювання збуту продукції, зростання обсягів реалізації, збільшення кількості покупців продукції позивача та відповідно, збільшення доходу підприємства.

Також Суд врахував, що серед міст, в яких проводились дослідження зазначені такі міста як Дніпродзержинськ, Павлоград, Тернівка, де у позивача не має аптек, а відтак, Товариство не обґрунтувало необхідність та доцільність проведення в цих містах відповідних досліджень вивчення попиту, з урахуванням негативної динаміки (збитковості) ведення господарської діяльності позивача.

З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи підтверджують, що надані послуги не є послугами у розумінні підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України та зазначив, що формально складені первинні документи не можуть слугувати належною підставою для формування даних податкового обліку.

З огляду на викладене, Верховним Судом у наведених вище правовідносинах зроблені висновки про те, що контролюючим органом під час податкової перевірки порушення щодо завищення Товариством витрат на зменшення фінансового результату по вказаних маркетингових послугах підтверджені та позивачем не спростовані.

Щодо господарських операцій Товариства по наданню йому посередницьких та інформаційно-консультативних послуг ФОП ОСОБА_5 .

Верховним Судом установлено, що між Товариством (Замовником) та ФОП ОСОБА_5 (Виконавцем) був укладений договір про посередницькі послуги від 1 вересня 2018 року, за умовами якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе виконання інформаційного, консультативно-довідкового обслуговування по вивченню ринку нерухомості, підбору приміщень в м. Дніпро. Посередницькі послуги здійснюються шляхом надання разових консультацій з питань, що цікавлять Замовника в межах, передбачених предметом цього договору. По закінченні виконання робіт сторони підписують акт виконаних робіт (п. 1.4. договору).

Також 5 грудня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 (Виконавцем) і Товариством (Замовником) було укладено договір про надання послуг №05/12/189, відповідно до якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе виконання інформаційного, консультативно-довідкового обслуговування (за допомогою телефону, факсу, направлення повідомлень, звітів електронною поштою і, за вимогою Замовника, на паперовому носії у вигляді листів, заключень і т. п.) по вивченню ринку нерухомості підбору приміщень в м. Дніпро. Посередницькі послуги здійснюються шляхом надання разових консультацій з питань, що цікавлять Замовника в межах, передбачених предметом цього договору.

Виконання вказаного договору підтверджується актом виконаних робіт.

Відсутність реальності отримання позивачем послуг від ФОП ОСОБА_5 контролюючий орган доводив тим, що Товариство під час перевірки не підтвердило доцільність, ділову мету цих послуг та настання юридичних наслідків для діяльності позивача внаслідок отримання таких послуг.

Зокрема, відповідач в акті перевірки зауважив, що ФОП ОСОБА_5 надано посередницькі інформаційно-консультативні послуги з пошуку об`єктів нерухомості та вивчення ринку нерухомості в місті Дніпро та як результат пошуку зазначено будівлю за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою укладено договір суборенди частини нежилого приміщення з ФОП ОСОБА_9 .

При цьому, відповідач установив, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «Адмотіс» уже використовувало у своїй діяльності необоротні активи, орендовані у ФОП ОСОБА_9 .

Зазначених фактів позивачем не було спростовано, тому, за відсутності будь-яких доказів щодо сприяння саме ФОП ОСОБА_5 в укладенні вказаного договору суборенди частини нежилого приміщення ТОВ «Адмотіс» з ФОП ОСОБА_9 , Верховний Суд дійшов висновку про не доведення позивачем належними і допустимими доказами зв`язок послуг наданих ФОП ОСОБА_5 із господарською діяльністю Товариства, досягнення розумної економічної мети завдяки таким взаємовідносинам.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачеві грошового зобов`язання внаслідок не підтвердження платником податків реальності господарських операцій з отримання маркетингових (ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_3 ), посередницьких та інформаційно-консультативних послуг (ФОП ОСОБА_5 ).

Таким чином, із аналізу змісту постанови Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі слідує, що колегією Суддів фактично було зроблено правовий висновок про те, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення мають бути задоволені частково в частині позовних вимог щодо господарських операцій з отримання бухгалтерських, клінінгових послуг та послуг з розробки та доробки окремих розділів програми «Склад», а в решті позовних вимог, з урахуванням встановлених Верховним Судом фактів нереальності господарських операцій з отримання маркетингових, посередницьких та інформаційно-консультативних послуг, позивачеві має бути відмовлено.

Згідно до вимог ч.5 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при новому розгляді даної справи (після скасування попередніх судових рішень двічі) адміністративним судом враховується правова оцінка, надана спірним правовідносинам позивача із його контрагентами, яка зроблена Верховним Судом у його постанові від 05.06.2025р. у цій справі, в силу вимог ч.5 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також Верховний Суд вказав, що оскільки матеріали справи не утримують розрахунку сум грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням в розрізі податкових періодів та контрагентів позивача, а суди попередніх інстанцій такі обставини в рішеннях не встановили, колегія суддів Верховного Суду позбавлена можливості виокремити із загальної суми зобов`язання суму податку на прибуток, яка безпідставно збільшена податковим повідомленням-рішенням.

Відтак, із наведених висновків Верховного Суду у цій справі слідує, що при новому розгляді справи адміністративний суд має встановити лише розміри грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток за відповідним розрахунком контролюючого органу, у розрізі податкових періодів та контрагентів позивача та виокремити із загальної суми зобов`язання суму податку на прибуток, яка безпідставно була збільшена за оспорюваним податковим повідомленням рішенням.

На виконання вищенаведених вимог постанови Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі, ухвалою суду від 30.06.2025р. у порядку ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідача було витребувано розрахунок сум грошового зобов`язання, визначеного в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні у розрізі періодів та контрагентів позивача, а саме:

- розрахунок податкового повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання щодо господарських операцій з отримання маркетингових, посередницьких та інформаційно-консультативних послуг;

- розрахунок податкового повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання щодо господарських операцій з отримання бухгалтерських, клінінгових послуг та послуг з розробки та доробки окремих розділів програми «Склад».

11.07.2025р. відповідачем на вимогу згаданої ухвали суду було надане клопотання, до якого долучені відповідні розрахунки у розрізі податкових періодів та згаданих вище контрагентів позивача.

Так, згідно розрахунку по взаємовідносинах позивача з його контрагентами, а саме:

- з ФОП ОСОБА_8 (послуги з розробки, дороблення комп`ютерної програми) у період 2018-2019р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 164504 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 29611 грн.;

- з ФОП ОСОБА_2 (клінінгові послуги) у період 2017-2018р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 177994 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 32039 грн.;

- з ФОП ОСОБА_4 (клінінгові послуги) у період 2019-2020р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 1 155 919 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 208065 грн.;

- з ФОП ОСОБА_6 (бухгалтерські послуги) у період 2017-2019р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 744310 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 133 976 грн.;

- з ФОП ОСОБА_7 (бухгалтерські послуги) у період 2017-2020р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 108070 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 19452 грн.

Загальна сума податку на прибуток за вказаними вище господарськими операціями позивача з його контрагентами ФОП за згаданий вище податковий період, виходячи з розрахунку 29611+32039+208065+133976+19452, становить 423 143 грн.

А оскільки у постанові Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі вищенаведені господарські операції позивача із його контрагентами, які наведені вище, колегією суддів були визнані реальними, такими, які мали ділову (економічну мету), а відповідно, зроблено висновок про те, що витрати позивача за вказаними господарськими операціями з бухгалтерського обліку та податкової звітності позивача з податку на прибуток за спірний період контролюючим органом за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням були виключені безпідставно, ці висновки є обов`язковими для врахування адміністративним судом при новому розгляді справи згідно ч.5 ст.353 КАС України, тому суд приходить до висновку, що збільшення позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 423 143 грн. є неправомірним та протиправним, у зв`язку із чим у цій частині оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В той же час, згідно розрахунку по взаємовідносинах позивача з його контрагентами, а саме:

- з ФОП ОСОБА_1 ( маркетингові послуги) у період 2017-2018р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 507763 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 91397 грн.;

з ФОП ОСОБА_3 (послуги обробки даних) у період 2018-2020р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 46400 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 8352 грн.;

- з ФОП ОСОБА_2 ( маркетингові послуги) у період 2017-2018р.р., вартість цих послуг становила загальну суму 531348 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 95643 грн.;

- з ФОП ОСОБА_5 (посередницькі, інформаційно-консультативні послуги з пошуку об`єктів нерухомості) у період 2018р., вартість цих послуг становила загальну суму 81500 грн., із якої податок на прибуток 18% складав 14670 грн.

Загальна сума податку на прибуток за вказаними вище господарськими операціями позивача з його контрагентами ФОП за наведений вище податковий період, виходячи з розрахунку 91397+8352+95643+14670, становить 210 062 грн.

По вище наведених господарських операціях позивача з його контрагентами Верховний Суд у своїй постанові від 05.06.2025р. у цій справі дійшов висновку, що згадані наведені послуги не є послугами у розумінні підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України та зазначив, що формально складені первинні документи не можуть слугувати належною підставою для формування даних податкового обліку, тому колегією суддів зроблено висновок про те, що контролюючим органом порушення щодо завищення Товариством витрат на зменшення фінансового результату по вказаних послугах за платежем податок на прибуток на загальну суму 210 062 грн. є підтвердженими.

А відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що контролюючим органом податок на прибуток за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням у загальній сумі 210062 грн. був нарахований правомірно, тому у цій частині позову позивачеві слід відмовити.

Окрім того, і сума штрафної (фінансової) санкції, донарахованої відповідачем за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, яка складала 51723,50 грн., виходячи з розрахунку 25% із правомірно нарахованої суми податку 91397 грн., що становить суму штрафу у розмірі 22849,25 грн.; 25% із правомірно нарахованої суми податку 95643 грн., що становить суму штрафу у розмірі 23910,75 грн.; 25% із правомірно нарахованої суми податку 8352 грн., що становить суму штрафу у розмірі 1296,00 грн.; 25% із правомірно нарахованої суми податку 14670 грн., що становить суму штрафу у розмірі 3667,50 грн., слід вважати правомірною.

Тому нараховану контролюючим органом суму штрафної санкції за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням у розмірі 142 160,25 грн. слід зменшити, виходячи з розрахунку 142160,25 51723,50 грн., що становить 90 436,75 грн., яка нарахована відповідачем неправомірно.

Отже, податкове повідомлення-рішення у частині нарахування штрафу у розмірі 90 436,75 грн. підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представником відповідача у ході судового розгляду правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачеві податкового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 423143,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 90436,75 грн. з урахуванням аналізу обставин встановлених судом та вищенаведених норм законодавства жодними належними, достатніми та достовірними доказами не доведена.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи представника відповідача про відсутність підтвердження реальності господарських операцій позивача з його контрагентами ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 (по клінінгових послугах), ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 , оскільки викладені обставини спростовуються висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі та ці висновки є обов`язковими для врахування при новому розгляді справи згідно до ч.5 ст.353 КАС України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачеві податкового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 423 143,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 90 436,75 грн., суд приходить до висновку, що обставини, що слугували підставами для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у наведеній частині, прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачеві податкового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 423 143,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 90 436,75 грн., були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого податкового повідомлення-рішення у наведеній частині збільшення податкового зобов`язання протиправним та скасуванню.

В той же час, слід зазначити, що за клопотанням позивача у судовому засіданні при новому розгляді справи було допитано свідків ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 з приводу надання ними послуг позивачеві, які судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_1 пояснив, що у вказаний спірний період одночасно був директорм ТОВ «Адмотіс» та Фізичною особою-підприємцем, через скрутне фінансове становище Товариства, з метою покращення роботи свого підприємства продажу лікарських засобів через мережу аптек, ним як ФОП з Товариством (від імені якого виступав сам ОСОБА_1 ), був укладений договір про надання маркетингових послуг за яким виконував роботи по наданню таких послуг самостійно, а саме: самостійно роздавав біля аптек візитки, буклети, проводив опитування громадян.

Разом з тим, на запитання суду з можливістю надати суду зразки таких візитівок, буклетів та інших документів, аркушів опитування громадян, даним свідком надано не було.

Також свідок ОСОБА_1 не зміг пояснити, у який час він виконував ці роботи (надання маркетингових послуг) з урахуванням 8-годинного робочого дня та того, що він виконував ще і обов`язки директора Товариства одночасно.

Окрім того, які рекомендації були дані працівникам Товариства після виконання ФОП ОСОБА_1 договору про надання маркетингових послуг та у яких документах ці рекомендації були зафіксовані, свідок пояснити не зміг.

На запитання суду, який саме економічний ефект, ділову мету (наприклад: збільшення продажів ліків, отримання доходу Товариством) мала господарська операція з ФОП ОСОБА_1 по наданню маркетингових послуг за якою останньому Товариством були перераховані кошти у сумі 507 763 грн. з урахуванням скрутного фінансового становища підприємства позивача, свідок ОСОБА_1 відповісти не зміг.

На підтвердження реальності згаданої господарської операції жодних інших доказів, крім тим, які були надані раніше та були досліджені Верховним Судом, ні позивачем, ні його представником суду не були надані.

Судом під час розгляду даної справи у судовому засіданні також було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який повідомив суду, що як ФОП надавав позивачеві посередницькі послуги по підбору приміщень для оренди аптек, таке приміщення ним було підібрано у м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 111, всі приміщення не пам`ятає інформацію про виконану ним роботу за договором передавав позивачеві на електронну пошту або на Вайбер, на запитання суду про надання таких доказів, зазначив, що на сьогодні такі докази не збереглися.

За якими ще адресами знаходив приміщення для оренди позивача пригадати не зміг.

Жодних інших доказів на підтвердження реальності господарської операції по взаємовідносинах з позивачем вказаними особами суду не надавалось.

А відтак, за відсутності будь-яких інших додаткових доказів, які б підтверджували реальність господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що пояснення згаданих осіб в якості свідків не підтверджують реальності згаданих господарських операцій, а навпаки, додатково свідчать про обґрунтованість визнання їх нереальними, про що було зроблено висновок Верховним Судом у цій справі.

При цьому, слід зазначити, що у даних правовідносинах підлягають врахуванню в обов`язковому порядку саме висновки постанови Верховного Суду від 05.06.2025р. у цій справі, що і було виконано адміністративним судом вище при новому розгляді даної справи згідно до вимог ч.5 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Що стосується клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правову допомогу, у якому представник позивача просив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13400,00 грн., то такі судові витрати на правничу допомогу підлягають стягненню лише у сумі 850,00 грн. з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, викладене у поясненнях відповідача від 03.09.2025р., які підлягають розподілу між сторонами, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.

За приписами ч.3, ч.4 та ч.5ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ч.6 наведеної статті.

Так, зі змісту наданих суду копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги без номера від 13.12.2021р. вбачається, що між АО «Адвокатська компанія «ЗАХИСТ» (АО) та ТОВ «Адмотіс» (Клієнт) був укладений договір предметом якого є надання Клієнту правової (правничої) допомоги.

Згідно змісту копії Акту про надання правової допомоги, який не містить номеру, за вказаним договором, від 25.08.2025р. позивач як Клієнт, прийняв від Адвокатського об`єднання послуги по наданню правової допомоги в судовій справі №160/25897/21 відповідно до вищенаведеного переліку, а саме:

1) підготовлено та направлено засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду письмові пояснення щодо висновків Верховного Суду по справі №160/25897/21, дата початку 07.08.2025р., дата закінчення - 23.08.2025р., кількість годин роботи адвоката 2.5, вартість роботи 8350,00 грн.;

2) підготовлено та направлено засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання про виклик свідків по справі №160/25897/21, дата початку 07.08.2025р., дата закінчення - 23.08.2025р., кількість годин роботи адвоката 0.5, вартість роботи 1700,00 грн.;

3) підготовлено та направлено засобами поштового зв`язку адвокатський запит до ОСОБА_3 щодо надання інформації з приводу фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Адмотіс», дата початку - 06.08.2025р., дата закінчення 08.08.2025р., кількість годин роботи адвоката 1.0, вартість роботи 3 350,00 грн., загалом 13400,00 грн.

Факт оплати зазначених послуг адвоката за наведеним вище договором у сумі 13400,00 грн. підтверджено копією платіжної інструкції №2393 від 26.08.2025р., наявної у справі.

На згадану вище заяву про стягнення витрат на правову допомогу, 03.09.2025р. відповідачем були подані письмові пояснення у яких представник відповідача заперечував проти стягнення цих витрат у розмірі 13400,00 грн. посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), у зв`язку із чим просив у задоволенні клопотання представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовити, що фактично визнається судом як клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги, а також і зміст наданих послуг за вищенаведеними доказами, суд приходить до висновку, що обсяг і розмір наданих Адвокатським об`єднанням послуг в межах даної справи, наведених у акті про надання правової допомоги від 25.08.2025р., у загальній сумі 13400,00 грн. не відповідає критеріям розумності та обґрунтованості, оскільки обсяг наданих послуг не відповідає часу виконаних адвокатом робіт, а саме:

- письмові пояснення представника позивача від 19.08.2025р. ґрунтуються на тих самих обставинах, що і позовні вимоги позивача, додатково у них лише зазначено про правові позиції Верховного Суду, які були сформовані цим Судом упродовж 2021-2022 роках, що не могло тривати з 07.08.2025р. по 23.08.2025р. (про що адвокат зазначив у акті про надання правової допомоги), оскільки, як зазначено самим адвокатом, тривалість їх складання становила лише 2.5 години (8350,00 грн.), тому з урахуванням співмірності обсягу наданої послуги та витраченого часу, ця сума має становити 600,00 грн.;

- підготовка адвокатом клопотання до суду про виклик свідків не могла тривати з 07.08.2025р. по 23.08.2025р. (про що адвокат зазначив у акті про надання правової допомоги), оскільки, як зазначено самим адвокатом, тривалість його складання становила лише 0.5 годин (1700,00 грн.), тому з урахуванням співмірності обсягу наданої послуги та витраченого часу, ця сума має становити 150,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Сергєєва С,О. щодо надання інформації з приводу фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Адмотіс» не могла тривати з 06.08.2025р. по 08.08.2025р. (про що адвокат зазначив у акті про надання правової допомоги), оскільки, як зазначено самим адвокатом, тривалість його складання становила 1.00 година (3350,00 грн.), тому з урахуванням співмірності обсягу наданої послуги та витраченого часу, ця сума має становити 100,00 грн.

При цьому, судом критично надається оцінка доводам представника позивача з приводу того, що аналізом відкритих даних адвокатських об`єднань у місті Дніпрі, ставка 3 350 грн./год є ринковою та економічно обґрунтованою та співмірною, витрачений адвокатом час на підготовку та формування письмових пояснень (збір доказів, аналіз практики, формування правової позиції, систематизація матеріалів) становить 6-7 годин, з огляду на те, що жодних таких доказів до клопотання надано не було, жодних додаткових нових доказів, крім тих, які були раніше надані до суду при розгляді даної справи двічі судами, з 30.06.2025р. по 22.10.2025р. адвокатом не збирались та суду не надавались, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Є безпідставними та необґрунтованими посилання представника позивача у клопотанні про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу на «врахування до відшкодування також орієнтовні майбутні витрати на участь адвоката у судових засіданнях у розмірі 10050,00 грн.», оскільки такої процесуальної дії адвоката (у спосіб, зазначений адвокатом) приписами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Також слід зазначити, що зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 850,00 грн., судом враховується і те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, яка підлягає застосуванню адміністративним судом відповідно до положень ч.5ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме сума судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 850 грн. з урахуванням обсягу наданих послуг та витраченого на них часу адвокатом, які наведені у акті про надання правової допомоги від 25.08.2025р., підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень згідно до вимог ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 7703,69 грн., виходячи із розрахунку розміру задоволених позовних вимог 770365,25 грн. (сплаченого судового збору за квитанцією №0.0..1 від 15.12.2021р./100х1,5, тобто, пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2021р. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2021р. в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 423 143 грн. 00 коп. (чотириста двадцять три тисячі сто сорок три гривні 00 копійок), за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 90436 грн. 75 коп. ( дев`яносто тисяч чотириста тридцять шість гривень 75 копійок).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49620, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сімферопольська, будинок 17-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмотіс» (04123, місто Київ, вул. Межова (Подільський р-н), будинок 23, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7703 грн. 69 коп. (сім тисяч сімсот три гривні 69 копійок), а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 850 грн. 00 коп. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 03.11.2025р.

Суддя С.О. Конєва