Справа № 260/4903/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/4903/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Нижньоворітської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Нижньоворітської сільської ради , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 № 08/354-25 з прийняттям рішення про віднесення цих земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України; 2) Зобов`язати Нижньоворітську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 № 08/354-25 з прийняттям рішення щодо віднесення зазначеної в ньому земельної ділянки площею 2,5 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було належним чином розглянуто подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 року № 08-354-25 щодо віднесення земельної ділянки площею 2,5 га до самозалісених земель, у зв`язку з чим, вказане питання підлягає розгляду на наступній сесії Нижньоворітської сільської ради, з прийняттям рішення відповідно до ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України. Відтак, на думку позивача, Нижньоворітська сільска рада допускає бездіяльність щодо віднесення земельної ділянки площею 2,5 га до самозалісених, що перешкоджає реалізації політики держави у сфері охорони самосійних лісів, визначеної зокрема, Законом України «Про основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року».

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Нижньоворітської сільської ради з поданням «Щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених» № 08/1940-23 від 28.11.2023 року про віднесення земельної ділянки загальною площею 2,5 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісені ділянки з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем, відповідно до вимог ст. 17 Земельного кодексу України.

Відповідно до листа Нижньоворітської сільської рада Мукачівського району Закарпатської області від 06 січня 2025 року № 11/02-01-02, подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28 листопада 2023 року за № 08-1940-23 розглянуто на засіданні сесії Нижньоворітської сільської ради.

З поіменного голосування по вищевказаному поданні висновується, рішення не прийнято.

В подальшому, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Нижньоворітської сільської ради з поданням № 08/354-25 від 24 лютого 2025 року про винесення на розгляд сесії питання щодо віднесення земельної ділянки, яка знаходиться в межах Нижньоворітської ОТГ та згідно даних карт «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» бази даних ВО «Укрдержліспроект» ідентифікована як самозалісена: площа приблизно 2,5 га.

Відповідно до листа Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району від 26 березня 2025 року № 292-02-01-01 подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 року за № 08/354-25 розглянуто на засіданні 47 сесії VIII скликання Нижньоворітської сільської ради та за результатами розгляду даного питання рішення не прийнято.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 2 та 3 ст. 1 ЛК України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно ч.12 ст. 1 ЛК України самозалісена ділянка це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно зі ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Указом Президента України "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" №228/2021 від 07 червня 2021 року (далі Указ), з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля започатковано з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи "Масштабне залісення України". З цією метою Кабінету Міністрів України постановлено:

1) розробити у двомісячний строк та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо удосконалення системи охорони, захисту і відтворення лісів, у тому числі самосійних, стимулювання лісорозведення, збереження та відновлення природних екосистем;

2) розробити та затвердити державну цільову програму «Масштабне залісення України», спрямовану на розв`язання проблемних питань лісовпорядкування, насамперед щодо охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

3) ужити в установленому порядку заходів щодо:

-реформування лісового господарства, у тому числі удосконалення системи управління державними лісогосподарськими підприємствами;

- ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України;

- забезпечення належного фінансування у 2022 році та наступних роках заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

- запровадження механізмів залучення інвестицій для відновлення лісів та лісорозведення.

20 червня 2022 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" №2321-IX (далі - Закон №2321-IX), який набрав чинності 10 липня 2022 року.

Цим Законом, зокрема, доповнено главу 11 ЗК України ст. 57-1 такого змісту: "Самозалісена ділянка це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру".

Крім того, з метою реалізації вказаної норми, ч.4 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" доповнено абзацом 4, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 ЗК України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної.

Також внесено відповідні доповнення і до ст. 184 ЗК України, за змістом яких "визначення самозалісених ділянок" віднесено до змісту землеустрою.

Цим же Законом внесено доповнення в частину першу статті 36 Закону України "Про землеустрій", і відповідно до такого доповнення "ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ".

Відповідно до пп.1 п.2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України визначено у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінет Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймав.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України від 07 липня 2011 року №3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI) відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який, відповідно до ст. 22 ЗК України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Разом з тим, введено новий вид у підгрупах угідь Класифікації видів земельних угідь (КВЗУ): " 005.05. Самозаліснені землі", які включають самозаліснені території будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкриті частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення яких відбулося природним шляхом.

Відповідно до ст.ст. 13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з урахуванням статей 57-1, 122 ЗК України та ч.4 ст. 21 Закону №3613-VI, є Нижньоворітська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що сільська рада є уповноваженою особою щодо ухвалення рішення у спірних правовідносинах, а алгоритм віднесення заліснених земельних ділянок до самозалісених передбачає:

-ідентифікацію самозалісених земельних ділянок за допомогою картографічних матеріалів і натурних обстежень;

-направлення подання органом центральної виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства до територіальної громади;

-віднесення заліснених земельних ділянок до категорії самозалісених органом місцевого самоврядування;

-прийняття рішення про передачу самозалісених ділянок до лісового фонду лісокористувачів або створення спеціального підрозділу територіальними громадами для забезпечення ведення лісового господарства на цих землях.

Як вже встановлено судом, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Нижньоворітської сільської ради з поданням № 08/354-25 від 24 лютого 2025 року про винесення на розгляд сесії питання щодо віднесення земельної ділянки, яка знаходиться в межах Нижньоворітської ОТГ та згідно даних карт «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» бази даних ВО «Укрдержліспроект» ідентифікована як самозалісена: площа приблизно 2,5 га.

В той же час, відповідно до листа Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району від 26 березня 2025 року № 292-02-01-01 подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 року за № 08/354-25 розглянуто на засіданні 47 сесії VIII скликання Нижньоворітської сільської ради та за результатами розгляду даного питання рішення не прийнято.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 122 ЗК України Нижньоворітська сільска рада є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок - не рідше ніж один раз на місяць.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 17 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як вже зазначалося судом, подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24 лютого 2025 року № 08/354-25 відповідачем належним чином розглянуто не було, оскільки рішення по суті не прийнято, що підтверджується листом Нижньоворітської сільської ради від 26 березня 2025 року № 292/02-01-01, витягом з протоколу сесії сільської ради від 20 березня 2025 року та поіменним голосуванням.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Приписами частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, розгляд та вирішення питання про віднесення або про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених ділянок за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства приймається органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради у формі рішення.

З урахуванням викладеного, подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 року № 08/354-25 мало бути винесено на розгляд та обговорення Нижньоворітської сільської ради у пленарному засіданні з прийняттям рішення чи про віднесення земельної ділянки до самозалісених, чи про відмову у віднесенні земельної ділянки до самозалісених з зазначенням конкретних причин та обставин.

В той же час, як неодноразово зазначалося судом, відповідачем відповідне рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісених чи про відмову у віднесенні земельної ділянки до самозалісених прийнято не було.

При цьому, суд враховує, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Таким чином, сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

При цьому, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Враховуючи те, що відповідач не ухвалив рішення за поданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24 лютого 2025 року № 08/354-22, суд приходить висновку, що в цьому випадку має місце протиправна бездіяльність Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025р. № 08/354-25 з прийняттям відповідного рішення.

В той же час, щодо позовної вимоги про зобов`язання Нижньоворітської сільської ради розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 № 08/354-25 з прийняттям рішення щодо віднесення зазначеної в ньому земельної ділянки площею 2,5 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження у більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Така позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі № 816/303/16, від 06.03.2019 у справі №200/11311/18-а, від 16.05.2019 у справі № 818/600/17 та від 21.11.2019 у справі № 344/8720/16-а.

Враховуючи те, що станом на момент звернення прокуратури до суду, Нижньоворітська сільська рада не реалізувала своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянула відповідне питання та не надала оцінки поданню Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025 № 08/354-25, відповідно, не ухвалила рішення про задоволення подання чи про відмову в його задоволенні, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути на найближчій сесії ради подання з ухваленням відповідного рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2025 року у справі №260/5797/24.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на вищенаведене положення ч. 2 ст. 139 КАС України, судовий збір у даній справі з відповідача стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області (Закарпатська область, м. Мукачево, вул. А. Літуна, буд. 15, код ЄДРПОУ ) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а ), Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Львів, вул. Яворницького, 8б код 44921644) до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, буд. 114, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025р. № 08/354-25 з прийняттям відповідного рішення.

3. Зобов`язати Нижньоворітську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2025р. № 08/354-25 з прийняттям відповідного рішення.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька