Справа № 160/18033/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
20.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту а частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, починаючи з 17.04.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
30.06.2025 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з 17.07.2025 року. Також вказаною ухвалою суду у залученні в якості третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовлено.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
06.08.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли копії пенсійної справи позивача.
Проте, письмовий відзив на позов на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 07.11.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 17.04.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 протиправним, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Статтею 12 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Крім того, статтею 13 Закону № 1788-ХІІ передбачено призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Так, згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ (що набрав чинності з 01.04.2015), які були визнані неконституційними Рішенням Конституційним Судом України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, відповідно до пункту 3 резолютивної частини якого для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, застосуванню підлягає наступна редакція цієї норми: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Згідно з першим та другим абзацами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Протягом періоду з 16.01.2003 року по 24.06.2016 року діяв список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року (далі - Постанова № 36).
Відповідно до п.п. 22.5-1а, 22.5-16 пункту 5 «Інші роботи» розділу XXII «Роботи з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань і берилієм» зазначеного списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою № 36, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах: працівники, безпосередньо зайняті на переносних установках радіоізотопної дефектоскопії (гаммадефектоскопії) просвічуванням матеріалів та виробів у промисловості та будівництві, а також працівники, безпосередньо зайняті на рентгенівських установках у виробничих галузях економіки та науково-дослідних інститутах, а також їх ремонтом, регулюванням і налагодженням.
Починаючи з 07.06.2004 року по 24.06.2016 року, у період дії зазначеного списку № 1, затвердженого Постановою № 36, тобто протягом 12 років мною виконувалася робота, пов`язана з джерелами іонізуючих випромінювань, яка відноситься до робіт з особливо шкідливими умовами праці, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, про що більш детально нижче зазначено.
24.06.2016 року було прийнято новий список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року, до переліку робіт з особливо шкідливими умовами вже не входили роботи, які виконувалися позивачем.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Враховуючи зазначені обставини, положення пункту 3 Порядку № 383 та Конституції України до правовідносин, які є предметом даного позову, підлягає застосуванню список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.
Як убачається із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 20.08.1993 року, починаючи з 11.06.2002 року останній працював на посаді інженера зі зварювання в службі у складі головного зварника нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта», а у подальшому на інших посадах на підставі відповідних наказів щодо переведення в цьому ж управлінні товариства, а саме:
- з 01.06.2004 року на підставі наказу № 23-к від 07.06.2004 року на посаді начальника випробувальної лабораторії дефектоскопії відділу головного зварника;
- з 01.06.2007 року на підставі наказу № 53-к від 01.06.2007 року на посаді начальника випробувальної лабораторії дефектоскопії;
- з 01.09.2015 року на підставі наказу № 160-к від 01.09.2015 року щодо зміни назви посади, яку обіймав, на посаді завідувача лабораторії дефектоскопії;
- з 01.10.2019 року на підставі наказу № 1938-к від 23.09.2019 року на посаді завідувача лабораторії дефектоскопії (Охтирка) служби діагностики обладнання департаменту цілісності активів апарату управління;
- з 10.01.2020 року на підставі наказу № 61-к від 09.01.2020 року на посаді начальника сектору діагностики (Охтирка) служби діагностики обладнання департаменту цілісності активів, де і працюю до теперішнього часу.
Згідно з пунктом 4.3. постанови головного державного санітарного лікаря України «Про введення в дію Державних гігієнічних нормативів «Норми радіаційної безпеки України (НРБУ-97)» № 62 від 01.12.1997 року нормами радіаційної безпеки встановлюються такі категорії осіб, які зазнають опромінювання:
категорія А (персонал) - особи, які постійно чи тимчасово працюють безпосередньо з джерелами іонізуючих випромінювань;
категорія В (персонал) - особи, які безпосередньо не зайняті роботою з джерелами іонізуючих випромінювань, але у зв`язку з розташуванням робочих місць в приміщеннях та на промислових майданчиках об`єктів з радіаційно-ядерними технологіями можуть отримувати додаткове опромінення.
Враховуючи наведене, робота на зазначених посадах пов`язана з роботою з джерелами іонізуючих випромінювань, що відноситься до роботи з особливо шкідливими умовами праці.
Разом з тим, вищевказаним пунктом 2 Порядку № 383 встановлено, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Згідно з листами НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» від 08.05.2025 року №01/01/09/24/02/01-02/01/224 та від 04.06.2025 року №01/01/09/24/02/01-02/01/479 ОСОБА_1 протягом червня 2004 року червня 2016 року працював по графіку роботи №100, що передбачає 8-ми годинний робочий день з 08:00 год. до 17:00 год., обідня перерва з 12:00 до 13:00, та вихідними днями субота, неділя.
Враховуюче наведене, протягом періоду з червня 2004 року по червень 2016 року, тобто 12 років, позивач працював на посадах, робота на яких пов`язана з джерелами іонізуючого випромінювання, а саме на рентгенівських та переносних установках дефектоскопії (гаммадефектоскопії) з метою просвічуванням матеріалів та виробів, які виготовлялися цехами товариства, на об`єктах будівництва.
Зазначена робота виконувалася позивачем протягом повного робочого дня, у розумінні пункту 2 Порядку № 383 щодо визначення строку виконання робіт в умовах, передбачених Списками, вона є роботою з особливо шкідливими умовами праці, що дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 20.08.1993 року, починаючи з 11.06.2002 року, яка у відповідності до положень статті 62 Закону № 1788-XII є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, містяться усі необхідні записи щодо його трудової діяльності, у тому числі на вищевказаних посадах протягом 2004-2016 років, у зв`язку з чим безпідставні та необгрунтовані доводи відповідача щодо необхідності, крім іншого, надати довідку про період роботи, які дають права на зарахування до пільгового стажу, на вимогу постанов Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року та № 920 від 05.07.2006 року, оскільки складання та надання таких довідок передбачено лише у разі відсутності у працівника трудової книжки або певних записів в ній.
Щодо доводів відповідача про відсутність атестації робочого місця позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4.2. Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Як вище зазначено, пунктом 10 Пунктом № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати, крім трудової книжки із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року (далі - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення для проведення атестації робочих місць, затвердженими постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992 року (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до вказаних нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Атестації робочого місця позивача за посадами, які він обіймав протягом вищевказаного періоду, робота на яких пов`язана з джерелами іонізуючих випромінювань, тобто з особливо шкідливими умовами праці, по незалежним від нього причин, роботодавцем не проводилась, що позбавляє позивача можливості надати виписку з наказу по підприємству з цього приводу.
Крім того, слід зазначити, що позивач у позовній заяві не ставить питання щодо зарахування до стажу періоду навчання та періоду проходження позивачем військової служби, судом дане питання не вирішується, однак суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Проходження позивачем навчання на денному відділенні у вищому учбовому закладі підтверджено копією диплому серії НОМЕР_1 від 16.06.1993 року, який є первинним джерелом інформації та не викликає сумнівів у його достовірності. Зазначені інформація також підтверджується отриманою довідкою з Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного від 05.05.2025 року №1325.
Проходження строкової військової служби позивачем відбувалося під час існування ОСОБА_2 , після закінчення першого курсу інституту, оскільки у 1988 році ще призивалися студенти для її проходження.
Разом з тим, через рік після мобілізації постановою Верховної Ради СРСР «Про звільнення з дійсної військової служби окремої категорії військовослужбовців строкової служби» від 11.07.1989 року, яка є в загальному доступі, було звільнено військовослужбовців строкової військової служби, які були мобілізовані під час навчання у вищий навчальних закладах, для подальшого навчання.
Враховуючи наведене, у військовому квитку серії НОМЕР_2 року підставою звільнення зазначено саме вищевказана постанова, а не наказ, на існування якого звертає увагу відповідач.
Також проходження позивачем у період з 30.06.1988 року по 18.08.1989 року військової служби у складі Збройних Сил підтверджується копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №3302 від 09.05.2025 року.
На час звернення до пенсійного фонду з заявою від 17.04.2025 року про призначення пенсії на пільгових умовах позивачу було повних 55 років, його загальний стаж роботи складав 37 років, з яких з 07.06.2004 року по 24.06.2016 року, тобто протягом 12 років, на посадах, робота на яких здійснювалася протягом повного робочого дня, у розумінні наведених положень пункту 2 Порядку № 383, та пов`язана з джерелами іонізуючих випромінювань, у зв`язку з вона чим віднесена до виду робіт з особливо шкідливими умовами праці, зазначених у списку № 1, затвердженому Постановою № 36, що дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та призначити пенсію позивачу, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу конкретні періоди його роботи до страхового чи пільгового стажу.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч чинному законодавству України.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1211,20 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 605,60 грн.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна