Справа № 260/4640/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 рокуСправа № 260/4640/24 пров. № А/857/26597/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року, Військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року (суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч) в якому, з урахування уточнених позовних вимог (т.1 а.с.51-60), просив:

визнати протиправною бездіяльність в/ч щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 01.02.2023 по теперішній час, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168);

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 01.02.2023 по теперішній час;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати у повному обсязі грошового забезпечення позивача за березень 2023 року;

зобов`язати в/ч виплатити недоотримане грошове забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 23069,98 грн;

визнати протиправною бездіяльність в/ч щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи та втрати працездатності 50%;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи та втрати працездатності 50%.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність в/ч щодо не нарахування і не виплати позивачу з 01.02.2023 по 31.03.2024 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 та зобов`язання в/ч нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 01.02.2023 по 31.03.2024; визнання протиправною бездіяльність в/ч щодо не виплати у повному обсязі грошового забезпечення військовослужбовця Збройних сил України, ОСОБА_1 за березень 2023 року та зобов`язання в/ч виплатити недоотримане грошове забезпечення позивачу у розмірі 23069,98 грн повернуто позивачеві.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч щодо не повідомлення письмово ОСОБА_1 з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Зобов`язано в/ч повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги від 02.05.2024 з врахування результатів доопрацювання. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою її оскаржив позивач та ухваленим судовим рішенням, його оскаржили сторони, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять:

позивач: оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (вірогідно описка);

скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити вимоги позивача:

відповідач: скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду позивач вказує, що введення в Україні воєнного стану є поважною причиною для пропуску позивачем строку звернення до суду в даній конкретній справі. Можливість своєчасного звернення до суду з цим позовом обмежувалась особливостями проходження військової служби у період дій спеціального режиму, не залежала від волевиявлення самого позивача та не несе суб`єктивний характер.

В доводах апеляційної скарги на рішення суду відповідач зазначає, що судом прийнято рішення з приводу правовідносин, яку ще не настали на момент прийняття рішення, а відповідно не могло і існувати порушення права позивача з боку відповідача.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивач з посиланням на норми матеріального права та обставини справи вказує, що зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність якою порушуються права та інтереси позивача щодо належного отримання винагороди за службу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує вимоги такої, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог, а апеляційну скарги задовольнити частково.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги позивача не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу в/ч необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого тримісячного строку звернення до суду в частині вказаних позовних вимог, а названі позивачем у заяві причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи мотивів повернення його документів на доопрацювання.

В частині відмовлених позовних вимог, цей суд вказав, що відповідачем рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не приймалося, оскільки таке рішення приймається Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту (далі Адміністрація. ДССТ відповідно).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Вказана ухвала мотивована тим, що «спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, зокрема, предметом спору є нарахування та виплата додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 12.03.2022 по 12.10.2022 та з 12.10.2022 по 31.10.2023 та з 31.01.2023 по сьогодні.

Відповідно до змісту вищевказаних позовних вимог, позивач вказує на порушення його права при нарахуванні щомісячного грошового забезпечення. Тобто, отримуючи щомісячне чергове грошове забезпечення позивач мав можливість дізнатись про порушення його прав.

З даним позовом про оскарження бездіяльності відповідача щодо не виплати сум додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 за період 2023 рік позивач звернувся до суду 16.07.2024, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

…

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк, протягом якого йому необхідно надати мотивовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.».

Позивач на виконання вимог ухвали суду 31.07.2024 надав заяву про поновлення строку звернення до суду, відповідно до якої зазначив, що у зв`язку із введення в Україні воєнного стану поважною причиною для пропуску позивачем строку звернення до суду в даній конкретній справі, є те, що позивач у відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першій хвилі, та проходив, проходить військову службу, що пов`язана з регулярною організацією охорони стратегічних об`єктів на території Закарпатської області, заступанням на регулярне бойове чергування та виконання завдань, що стосуються функціонування його підрозділу та виконання завдань, розпоряджень пов`язаних з організацією охорони об`єктів, вантажів ДССТ Міністерства оборони України, що забезпечується дотримання спеціалізованого режиму у зв`язку із проходженням військової служби та захистом Батьківщини. Можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з цим позовом обмежувалась особливостями проходження військової служби у період дій спеціального режиму, не залежала виключно від волевиявлення самого позивача, та не несе суб`єктивний характер. У зв`язку з вище наведеним просив вважати окреслені причини поважними, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права.

У межах цього апеляційного провадження з позовними вимогами, які стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди військовослужбовцю у розмірі до 30000 грн, передбаченої Постановою №168, за період з 01.02.2023 по 31.03.2024.

Підставою для залишення позову без розгляду слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) у редакції, яка набула чинності з 19.07.2022, становить три місяці й обчислюється з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

Суд першої інстанції зазначив, що про відсутність нарахування додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за спірний період позивач міг дізнатися отримуючи щомісячно заробітну плату.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Апеляційний суд зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Відтак, зважаючи на викладені норми, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП, слід було б обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, у якій Судова палата сформувала єдиний підхід до застосування статті 233 КЗпП в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Цей же підхід підтримано та уточнено в постановах Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 260/1955/24 та від 30 травня 2025 року у справі № 380/19729/24.

Також апеляційний суд враховує дещо іншу правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 29 липня 2025 року у справі № 300/6143/24 щодо необхідності документального підтвердження інформації про обсяг і характер виплачених сум в межах вимог частини першої статті 233 КЗпП, з якою визначально повністю погоджується.

Як зазначає позивач-апелянт, йому та іншим військовослужбовцям за період з лютого 2023 року по кінець березня 2024 року систематично давали усні роз`яснення на звернення, що стосується питання виплат додаткової винагороди.

Звідси можна зробити висновок, що і звернення позивача про виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн також були усними. Таким чином в даному випадку документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум в останнього немає, так як ОСОБА_1 письмово не звертався до відповідача про надання інформації про виплату йому спірних сум. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач після лютого 2023 року вчиняв активні дії щодо відновлення порушеного права на отримання спірної додаткової винагороди.

Таким чином, апеляційний суд, зважаючи на доводи заяви про поновлення пропущеного строку та апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, володіючи усною інформацією про недотримане грошове забезпечення, звернувся до суду з пропуском установленого тримісячного строку звернення до суду в частині вказаних позовних вимог. Факт введення воєнного стану та перебування позивача на службі, не свідчить про те, що у спірний період з лютого 2023 року по березень 2024 року становили перешкоду чи були причиною неможливості звернутися до в/ч в письмовій формі про надання документального підтвердження отриманого за спірний період грошового забезпечення, а в результаті своєчасно і до суду для захисту порушеного права. Матеріали справи не містять доказів, і про це не вказує сам апелянт, що в спірний проміжок часу він був залучений до участі в активних бойових діях чи дислокований в інше місце несення служби.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Згідно з частинами першою-другою статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, є вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у відповідній частині, через пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо решти позовних вимог, то апеляційним судом з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 12.03.2022 2022 позивач проходить службу у в/ч призваний за мобілізацією (т.1 а.с.17).

Наказом командира в/ч (по стройовій частині) від 12.03.2022 №5 ОСОБА_1 призначено до в/ч стрільцем 2 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с.119).

Наказом командира в/ч (по стройовій частині) від 09.12.2022 № 277 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено стрільцем 2 відділення взводу охорони роти забезпечення в/ч (т.1 а.с.121).

Наказом командира в/ч (по стройовій частині) від 24.12.2022 № 292 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено командиром 4 відділення взводу охорони роти матеріально-технічного забезпечення в/ч (т.1 а.с.122).

Наказом командира в/ч (по стройовій частині) від 01.04.2024 № 92 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено командиром 4 відділення охорони взводу охорони роти матеріально-технічного забезпечення в/ч (т.1 а.с.123).

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 17.04.2024 № 6578/2482 поранення позивача пов`язане з захистом Батьківщини (а.с.13).

На підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 711513 позивачу встановлено III групу інвалідності. Огляд інваліда проводився повторно (а.с.14, 15).

02.05.2024 позивач подав до командира в/ч рапорт (щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку зі встановленням групи інвалідності згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якою затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Постанова №975, Порядок №975 відповідно; а.с.11).

Відповідачем відповідне подання та пакет документів для оформлення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності та втратою працездатності на 50% щодо позивача було скеровано на адресу Адміністрації (а.с.а.с.124, 125).

Листом Адміністрації від 05.07.2024 № 518/1.6/806, повідомлено відповідача, що рішенням комісії Адміністрації пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2024 протокол № 466 вирішено документи молодшого сержанта ОСОБА_1 повернути на доопрацювання командиру в/ч, оскільки згідно пункту 3 абзацу 3 Порядку №975, у разі повторного огляду, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена в довідці МСЕК про первинне встановлення інвалідності. Для прийняття рішення, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно надати завірену копію довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності (а.с.141).

Так спірними у цій справі залишились вимоги щодо не виплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 грн згідно Постанови №168 починаючи з 01.04.2024.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1-3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07 березня 2022 року, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197; далі - Порядок № 260), доповнено новим розділом згідно з наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 «Особливості виплати додаткової винагороди на період воєнного стану» (далі Наказ №44) що застосовується з 01.02.2023.

Так, пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах, зокрема, 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

За пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 4 розділу ХХХІV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, з 01.02.2023 і станом на час виникнення спірних відносин, для отримання військовослужбовцем додаткової винагороди в розмірі 30000 грн вже недостатнього самого факту перебування на військовій службі та виконання поставлених командиром завдань, в т.ч. щодо охорони тих чи інших військових чи цивільних об`єктів, а необхідним є виконання бойових (спеціальних) завдань щодо оборони об`єктів критичної інфраструктури.

У зв`язку із введенням у дію Наказу № 44 Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України розроблено роз`яснення від 11.04.2023 № 423/1932 щодо окремих питань виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Згідно з пунктом 6 цього роз`яснення «Щодо переліку об`єктів критичної інфраструктури» роз`яснено, що перелік об`єктів критичної інфраструктури затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1229-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника». Перелік об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами ДССТ затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного та особливого періоду».

У відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 25 січня 2023 року № 44, яким внесені зміни до Наказу № 260, у період дії воєнного стану нарахування та виплата військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за здійснення охорону важливих об`єктів, які не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури, не передбачено.

До того ж, як в уточненій позовній заяві, так і апеляційній скарзі зазначає, що з кінця липня його зняли з охорони об`єкту критичної інфраструктури та перевели до місця розташування у м.Чоп. На теперішній час військовослужбовець ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу у роті матеріально-технічного забезпечення, взвод охорони.

Відповідач вказує, що військовослужбовці роти матеріально-технічного забезпечення в/ч не залучалися до наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури).

У зв`язку із вищенаведеним відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по даний час у відповідності до Постанови № 168. Вказані позовні вимоги скаржника є безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідності, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За змістом статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 частиною 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до статті 16 частини другої пункту 4 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За змістом статті 16-3 частин другої, четвертої Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Статтею 16 Закону №2011-XII визначено перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до статті 16-3 частини дев`ятої Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.12.2013 № 975, якою затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), який врегульовує питання пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно із пунктом 3 абзацом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Як уже згадувалось вище, позивачу 17.04.2024 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із чим, 02.05.2024 позивач подав до командира в/ч рапорт щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку зі встановленням групи iнвалiдностi до Порядку № 975 (а.с.11).

Відповідачем 14.05.2024 було скеровано на адресу Адміністрації Подання про призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності (а.с.124, 125).

Листом Адміністрації від 05.07.2024 № 518/1.6/806, повідомлено, що рішенням комісії Адміністрації від 04.07.2024 протокол № 466 вирішено документи молодшого сержанта ОСОБА_1 повернути на доопрацювання командиру в/ч оскільки згідно пункту 3 абзацу 3 Порядку № 975, у разі повторного огляду, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена в довідці МСЕК про первинне встановлення інвалідності. Для прийняття рішення, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 необхідно надати завірену копію довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності (а.с.141).

Пунктом 22 Порядку № 975 встановлено, що призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 23 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.

Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, те що відповідачем рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не приймалося, оскільки таке рішення приймається Адміністрацією.

При цьому, комісією Адміністрації було повернуто документи на доопрацювання командиру в/ч, оскільки для прийняття рішення, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно надати завірену копію довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності (а.с.141). Вказане сторонами не заперечується.

Однак виходячи з викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем в порушення пункту 23 Порядку № 975 не було вчинено жодних дій щодо письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи мотивів повернення його документів на доопрацювання.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки узагальнюючи встановлені обставини справи, можна констатувати те, що позивач 02.05.2024, а в подальшому і 07.05.2024 звернувся до командира в/ч із рапортом та заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Через те, що тривалий час позивач не отримував жодної відповіді на свої заяви 15.07.2024 звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони України про те, що станом на 15.07.2024 йому не виплатили запитувану ним одноразову грошову допомогу.

У відповідь на таке звернення 22.07.2024 в/ч листом №1414/16 повідомила позивачу, що пакет документів на призначення йому одноразової грошової допомоги по інвалідності в/ч 14.05.2024 скеровано на адресу Адміністрації. На сьогодні (22.07.2024) рішення комісії Адміністрації до в/ч не надходило.

13.08.2024 зареєстровано у в/ч за вх.№466/1 лист Адміністрації від 05.07.2024 №518/1.6/806 на подання про призначення виплати одноразової грошової допомоги, в якому вказано, що рішенням комісії Адміністрації від 04.07.2024 протокол №466 вирішила документи ОСОБА_1 повернути на доопрацювання, оскільки заявником не подано завірену копію довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності.

Водночас, як повідомила в/ч позивачем 20.09.2024 подано рапорт на усунення недоліків заяви від 02.05.2024 та долучено завірену копію довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності. Вказану довідку в/ч направлено голові Адміністрації супровідним листом від 24.09.2024 №3609/16 (т.1 а.с.218-220).

Звідси, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом:

визнати протиправною бездіяльність в/ч щодо не повідомлення письмово ОСОБА_1 з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги від 02.05.2024 з врахування результатів доопрацювання, є неправильним, оскільки, по-перше в/ч були вчинені всі необхідні дії щодо опрацювання матеріалів заяви позивача від 02.05.2024 у вигляді формування подання про призначення одноразової грошової допомоги і як видно уже із долучених до апеляційної скарги в/ч документів, відповідачем було повідомлено позивача про недоліки поданого ним пакету документів та необхідність їх усунення, що і було зроблено позивачем, по-друге, в/ч не є уповноваженим органом для розгляду подібного роду заяв з урахуванням результатів доопрацювання, так як уже вказано вище, уповноваженим органом на прийняття рішення за наслідками розгляду такої заяви є Адміністрація.

До того ж, формулювання «з врахуванням результатів доопрацювання» є ніби зобов`язання на вчинення дій на майбутнє, які станом на час ухвалення рішення суду не були відомі.

Таким чином, задоволення позовних вимог у такий спосіб є неправильним та безпідставним.

Щодо решти позовних вимог про зобов`язання в/ч нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності 50%, то таку в межах спірних відносин є передчасними, оскільки станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, не відомо результати розгляду документів позивача, що були направлені в/ч до Адміністрації супровідним листом від 24.09.2024. В/ч не є розпорядником бюджетних коштів, які спрямовуються на виплату спірної допомоги.

Відтак у задоволені вказаних позовних вимог необхідно відмовити.

Суд першої інстанції в частині вирішення спору по суті дійшов помилкового та передчасного висновку про часткове задоволення позову враховуючи встановлені обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду та рішення суду необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу в/ч на рішення суду - задовольнити.

Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року в частині якою позовні вимоги задоволено, скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич