Справа № 160/23796/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
19 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частину НОМЕР_1 щодо не включення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Наказу про виплату додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 100 000,00 грн на місяць за жовтень - листопад 2024 року та січень 2025 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ щодо виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з тяжким пораненням в розмірі 100 000,00 грн на місяць за жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткову грошову винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з тяжким пораненням в розмірі 100 000,00 грн на місяць за жовтень - листопад 2024 року та січень 2025, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було зараховано на посаду командира відділення, на якій він і проходить військову службу на даний момент, приймаючи безпосередню участь в бойових діях, в результаті чого неодноразово був поранений (05.10.2024 та 30.12.2024) та перебував на стаціонарному лікуванні. Після отриманих поранень в жовтні 2024, грудні 2024 року та березні 2025 року, ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з тяжким пораненням, що підтверджується відповідними медичними документами.
Зауважив, що військовослужбовці, які отримали поранення в результаті безпосередньої участі в заходах по захисту Батьківщини, мають право на отримання відповідного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди в розмір 100 000,00 грн на місяць. Не зважаючи на відповідні положення чинного законодавства, відповідачем в результаті невиплати в повному розмірі додаткової винагороди було порушено право позивача на належний соціальний захист, позбавило можливості отримувати належну медичну допомогу через відсутність необхідних грошових коштів для придбання ліків.
Отже, позивач вважає бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні позивача до Наказу про виплату додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 100000,00 грн. на місяць за жовтень - листопад 2024 року та січень 2025 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, та невиплати йому додаткової винагороди на загальну суму 180 693,54 грн., протиправною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
08.09.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 30.09.2024 року на виконання бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.09.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 вих. №5 позивач вибув для виконання бойових завдань до складу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де в подальшому виконував бойові завдання у складі військових частин, до яких був відряджений. Відповідне підтверджується, в тому числі витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови №168 та Порядку № 260 в період отримання позивачем бойового поранення, а саме: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 вих. 1191 та додатку № 1 до нього про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 04.10.2024 по 04.10.2024 у складі військової частини НОМЕР_3 .
Також відповідачем зазначено, що 05.10.2024 під час виконання бойового завдання позивач отримав бойове поранення. Відповідно до даних, зазначених в первинній медичній картці (Форма 100, Додаток 2 до Постанови з медичного забезпечення ЗС України на особливий період) від 05.10.2024., виданою військовою частино НОМЕР_3 (у складі якої позивач виконував бойове завдання) внаслідок отримання зазначеної травми позивач отримав первинну медичну допомогу, був евакуйований та переміщений до військової частини НОМЕР_4 , де перебував на стаціонарному лікуванні з 06.10.2024 по 17.10.2024. В подальшому, з 18.10.2024 по 23.10.2024 в КП «Волинська обласна клінічна лікарня» ВОР та з 24.10.2024 по 30.10.2024 в КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» КМРВ відповідно.
Зауважено, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) була видана командиром військової частини НОМЕР_3 та була направлена до відповідного медичного закладу, в який позивач був направлений на стаціонарне лікування. Проте, на адресу відповідача вищезазначена довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини НОМЕР_3 , не надходила. А тому, відповідач вважає, що підстав для видачі наказів про виплату відповідної додаткової винагороди з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, передбаченої Постановою № 168, не вбачалось за відсутністю первісних документів, передбачених п.п. 10, 11 розділу ХХХІV Порядку № 260.
Також, відповідачем звернуто увагу, що виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, здійснюється тим військовослужбовцям, які в тому числі перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, пов`язаного з захистом Батьківщини. Проте в Довідці ВЛК від 31.10.2024 року вих. №856, виданої КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» Ковельської міської ради Волинської області №856, зазначено, що травма, отримана позивачем 05.10.2024 року, згідно з класифікатором розподілу травм, визнана травмою тяжкого ступеня, але пов`язана з проходженням військової служби. Із наведеного, відповідач вважає, що позовні вимоги в частини бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої нормами Постанови №168, за жовтень - листопад 2024 року є необґрунтованими та безпідставними.
Також, відповідачем зазначено про відсутність підстав для видачі наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за відсутністю у відповідача медичних документів, які підтверджують перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 01.01.2025 року по 24.01.2025 року.
Окремо зауважено, що позивач з відповідним рапортом та медичними документами, які підтверджують підстави для нарахування та виплату йому додаткової винагороди за період з 01.01.2025 року по 24.01.2025 року відповідно до Постанови № 168, до відповідача також не звертався.
11.09.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Також, стосовно твердження відповідача про відсутність у позивача довідки про обставини травми, поранення, контузії позивачем зазначено, що, не зважаючи на вимоги Закону України «Про Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України», відносно строків підготовки, а також обов`язковості підготовки та видачі Довідки про обставини травми, поранення, контузії, спричинених діями противника 05.10.2024 та 31.12.2024 року, командуванням військової частини в результаті бездіяльності медичної служби військової частини НОМЕР_1 станом на 10.09.2025 року так і не було видано зазначеної довідки, що, відповідно, продовжує порушувати права солдата ОСОБА_1 на належне медичне та соціальне забезпечення, позбавляє його можливості пройти огляд експертною комісією з повсякденної втрати функціоналу та підтвердити причинний зв`язок отриманих поранень з захистом Батьківщини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2024 року вих. № 99, позивача, призваного під час загальної мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022, з 20.06.2024 року, зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду командира кулеметного відділення кулеметного взводу 12 піхотної роти НОМЕР_5 піхотного батальйону.
30.09.2024 року на виконання бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.09.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 вих. №5 позивач вибув для виконання бойових до складу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де в подальшому виконував бойові завдання у складі військових частин, до яких був відряджений.
Згідно з Довідкою Форми 100 від 05.10.2024 року, а також іншими медичними документами, солдат ОСОБА_1 05.10.2024 року отримав бойове поранення, а саме: вогнепальне осколкове проникаюча рана шиї справа, наскрізне поранення трахеї, стороннє тіло (металевий уламок) м`яких тканин шиї зліва.
Відповідно до даних, зазначених в первинній медичній картці (Форма 100, Додаток 2 до Постанови з медичного забезпечення ЗС України на особливий період) від 05.10.2024, яка видана військовою частино НОМЕР_3 , позивач внаслідок отримання зазначеної травми отримав первинну медичну допомогу, був евакуйований та переміщений до військової частини НОМЕР_4 , де перебував на стаціонарному лікуванні з 06.10.2024 по 17.10.2024. В подальшому з 18.10.2024 по 23.10.2024 в КП «Волинська обласна клінічна лікарня» ВОР та з 24.10.2024 по 30.10.2024 в КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» КМРВ відповідно.
Згідно з Довідкою про обставини травми, поранення, контузії №329 від 06.02.2025 року, ОСОБА_1 30.12.2024 року одержав бойове поранення, а саме: вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення задньої поверхні правого стегна та гомілки, акубаротравму без перфорації барабанних перетинок, цефалгічний синдром.
Як зазначив позивач, обидва поранення від 05.10.2024 року та від 30.12.2024 року є такими, що сталися під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, пов`язане із захистом Батьківщини, незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Позивач зазначив, що за весь час перебування на стаціонарному лікуванні позивачу в повному обсязі не було виплачено додаткову грошову винагороду в розмірі передбаченому чинним законодавством.
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" /надалі - Постанова №704/ установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
підвищення посадового окладу;
винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Також у зв`язку з військовою агресією росії проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголосив загальну мобілізацію упродовж 90 діб.
Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання названих указів Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року видав Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" /надалі - Постанова № 168, у редакції, чинній на час спірних правовідносин/.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічні положення передбачає також Порядок №260.
Так, пунктами 10-12 розділу XXXIV Порядку № 260 /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення) - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
За обставин цієї справи, між сторонами виник спір щодо правомірності ненарахування та невиплати позивачу військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. пропорційно за час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та перебування у відпустці у зв`язку з лікуванням за період жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року.
Аналіз викладених вище норм свідчить, що військовослужбовцям Збройних Сил, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн.
Нормами Постанови №168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення (контузії, травми, каліцтва).
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000,00 гривень винагорода.

Виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100 000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100 000 грн., а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн. отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.

Судом з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з отриманим 05.10.2024 року бойовим пораненням ОСОБА_1 у період з 06.10.2024 року по 31.10.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні, а з 01.11.2024 по 31.11.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікування після тяжкого поранення, що підтверджується відповідними медичними документами, а саме: довідкою за формою 100 від 05.10.2024 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6708 від 17.10.2024 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №14575 від 30.10.2024 року, довідкою №7447/13.9-2-24 від 31.10.2024 року, довідкою ВЛК №856 від 31.10.2024 року.

Згідно з долученими до матеріалів справи медичними документами, а саме: Довідкою форми 100 від 31.12.2024 року, Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №160040/41 від 24.01.2025 року, судом встановлено, що у період з 01.01.2025 року по 24.01.2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні після отриманого 30.12.2024 року бойового поранення.

Також, у обставинах цієї справи довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка видана військовою частиною НОМЕР_1 06.02.2025 року №329, за формою згідно з Додатком 5, чітко вказує, що: 30.12.2024 року сержант ОСОБА_1 вважається таким, що отримав бойове поранення, яке пов`язане з виконанням своїх службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності.

Ця довідка, в свою чергу чергу, є підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за час лікування військовослужбовця.

При цьому, під час судового розгляду справи відповідач не заперечував та не спростовував ані факту існування вказаних вище документів, ані викладених у цих документах інформації.

Також, у ході розгляду справи суб`єкт владних повноважень не заперечував та не спростовував тих обставин, що періоди стаціонарного лікування позивача та відпусток позивача за станом здоров`я через отримані поранення тривали протягом вказаних вище спірних періодів.

Також, суд зазначає, що ані порядок № 260, ані інші нормативні акти не надають права військовій частині відмовити у виплаті додаткової винагороди за час перебування на лікуванні такого військовослужбовця з підстав невстановлення причиннонаслідкового зав`язку захворювання та отриманого травмування у подальших, наступних медичних документах.

Тому, суд вказує, що відмова відповідача нарахувати й виплатити спірну суму не ґрунтується на законі.

При цьому, слід вказати, що описані вище медичні виписки та висновок ВЛК містять інформацію як про отримані позивачем травми, так і відомості про лікування внаслідок травми, отриманої під час захисту Батьківщини, і внаслідок інших захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за жовтень - листопад 2024 року та січень 2025 року.

Також, суд зазначає, що посилання відповідача у відзиві на те, що позивач не звертався з відповідним рапортом до відповідача відносно здійснення виплати за спірний період прямо суперечить положенням пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Згідно з інформаційною довідкою про нараховане грошове забезпечення №1187 від 06.09.2025 року, підтверджується відсутність нарахувань позивачу додаткової грошової винагороди за відповідний період.

Визначаючись із способом відновлення порушеного права, з метою захисту якого подано відповідний позов, суд зауважує, що розрахунок суми додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, належить до дискреційних повноважень відповідача.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо включення позивача в наказ про виплату додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача видати наказ про виплату додаткової грошової винагороди, суд зазначає, що питання видання відповідних наказів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст.245 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. на місяць за періоди жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування після тяжкого поранення у періоди жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідач не надав та в матеріалах даної справи відсутні докази нарахування і виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно дням перебування позивача на лікуванні в закладах охорони здоров`я за вищевказані періоди.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. на місяць за періоди жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування після тяжкого поранення у періоди жовтень, листопад 2024 року та січень 2025 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник