Справа № 552/8895/25
Суддя: Яковенко Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8895/25
Провадження № 2-а/552/159/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.11.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Жайворонок А.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кузь О.М.,

представника відповідача Гречаного В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу № 552/8895/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 30.10.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Київського відділу у м. Полтаві УДМС у Полтавській області № 7 від 15.04.2022 позивача примусового повернуто до країни походження.

Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 30.10.2025.

Позовна заява обґрунтована тим, що 01.02.2007 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації прибув в Україну, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з цивільною дружиною, її матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , її донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку з десятирічного віку виховував як рідну доньку.

Вказував, що за час свого перебування в Україні ніколи не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, сусідами характеризується виключно позитивно. Посвідки про тимчасове або постійне перебування на території України позивач не отримував, що стало неможливим після військової агресії російської федерації.

20.10.2025 головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Віталієм Орисенко, було винесено Рішення № 019734 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким зобов`язано позивача покинути територію України у термін до 9 листопада 2025 року.

Також Управлінням ДМС в Полтавській області 20.10.2025 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., який позивач добровільно оплатив 22.10.2025.

Вважає, що при вирішенні питання про примусове повернення в країну походження від 20.10.2025 № 019734 Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області позбавило його можливості внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення питання правомірності його перебування на території України, порушено право на адвоката. Також Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області не було проведено перевірку наявності родинних зв`язків на території України та не надано належної оцінки даному факту.

В поданій до суду позовній заяві просив Визнати протиправним та скасувати Рішення № 019734 від 20.10.2025 Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31.10.2025 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 .

Відповідачем 03.11.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що 20.10.2025 у м. Полтаві виявлено факт порушення громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Перевіркою встановлено, що вищевказаний іноземний громадянин є уродженцем м. москва, російська федерація, який прибув в Україну 01.02.2007 до своєї цивільної дружини - громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 НОМЕР_1 здійснено через КПП «Козача Лопань» по паспортному документу громадянина росії НОМЕР_2 , виданий 14.12.2006 відділом внутрішніх справ лотишинського району московської області.

Відповідач вказував, що порушивши терміни перебування в Україні, ОСОБА_1 не виїхав за межі України в установлений законодавством строк. 20.10.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МПТ №003697 за виявлене порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП. 20.10.2025 щодо ОСОБА_1 винесено постанову серії ПН МПТ №003693 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Зазначав, що до органів ДМС України з заявою про продовження строку перебування в Україні та про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту позивач не звертався, документального підтвердження підстав для подальшого перебування в Україні та документів на право проживання в Україні не надав.

У зв`язку з викладеним 20.10.2025 прийнято рішення № 019734 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.11.2025 року.

Вважає, що оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, рішення УДМС від 20.10.2025 про примусове повернення позивача до країни походження є правомірним, а обставини, передбачені частиною 1 ст. 31 Закону, за наявності яких іноземець або особа без громадянства не може бути примусово повернуті, відсутні.

Відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, вважає, що позивачем порушено порядок перебування на території України, тому відповідачем правомірно прийнято рішення про примусове повернення.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Як встановлено дослідженими по справі доказами, 20.10.2025 у м. Полтаві виявлено факт порушення громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 є уродженцем м. москва, російська федерація, який прибув в Україну 01.02.2007 до громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах. В`їзд здійснено через КПП «Козача Лопань» по паспортному документу громадянина росії НОМЕР_2 , який виданий 14.12.2006 відділом внутрішніх справ лотишинського району московської області.

Порушивши терміни перебування в Україні, передбачені підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 №150 (в редакції постанови КМУ від 12.09.2023 №979), громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виїхав за межі України в установлений законодавством строк.

Судом встановлено, що 20.10.2025 відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управлінням ДМС у Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МПТ №003697 за виявлене порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП.

20.10.2025 за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управлінням ДМС у Полтавській області винесено постанову серії ПН МПТ №003693 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. Постанова іноземним громадянином станом на час вирішення справи судом виконана.

Також судом встановлено та не заперчується позивачем, що до органів ДМС України з заявою про продовження строку перебування в Україні та про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту, позивач не звертався, документального підтвердження підстав для подальшого перебування в Україні та документів на право проживання в Україні не має, не надав ні відповідачу, ні до суду.

Обставини, які б заборонили примусово повернути позивача з України, визначені ч. 8 ст. 26, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відповідно пункту 8 розділу I Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (зі змінами), відсутні.

Встановлено, що 20.10.2025 відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення № 019734 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.11.2025.

Наданими до суду матеріалами встановлено, що позивача ознайомлено з вказаним рішенням, надано йому один примірник, попереджено про наслідки невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про що свідчить його особистий підпис на примірнику відповідного рішення.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно 5 додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 указаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - «Інструкція»).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих 6 органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Щодо доводів позивача про протиправність прийнятого рішення в аспекті порушення права на захист та отримання послуг перекладача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 розділу І Інструкції після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

В даній справі судом встановлено, що позивач 20.10.2025 до протоколу ПРМПТ №003697 особисто надав пояснення на трьох аркушах українською мовою, намірів оскаржити рішення не висловлював.

В судовому засіданні позивач приймав участь без перекладача. Допитані в судовому засіданні свідки повідомляли суду, що вільно спілкуються з позивачем, якого характеризували виключно з позитивної сторони.

Відповідно, доводи про те, що позивач ОСОБА_1 потребував послуг перекладача, не розумів української мови, не заслуговує на увагу.

Встановивши даній обставини, враховуючи, що позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, рішення УДМС від 20.10.2025 про примусове повернення позивача до країни походження є правомірним, а обставини, передбачені частиною 1 ст. 31 Закону, за наявності яких іноземець або особа без громадянства не може бути примусово повернуті, відсутні.

Також судом відхиляються твердження позивача про наявність родинних відносин, влаштованого на території України побуту враховуючи наступне.

Сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь - якого майна не спростовує встановлені з його боку порушення та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, а також не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України. Таку думку виклав Касаційний адміністративний суд Верховного Суду 30.08.2024 року у справі № 522/8660/23.

Натомість, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі на території України не перебуває, дітей не має.

ОСОБА_1 в Україні не має офіційного заробітку, не працевлаштований.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необхідність залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

1.Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

2.Відповідач Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, місцезнаходження 3600,3, м. Полтава, пров. Шкільний, 6, .

Повне судове рішення складено 07.11.2025.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко