Справа № 140/10115/25
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/10115/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (далі КЕВ м. Володимир, позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.06.2025 №36/3-0320 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2025 позивач отримав оскаржуване рішення ГУ ДПС у Волинській області від 30.06.2025 №36/3-0320, відповідно до якого на підставі пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України (далі - ПК України) вирішено здійснити погашення податкового боргу у сумі 353 467,63 грн. по земельному податку з юридичних осіб (Володимирська та Устилузька ТГ) шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, КЕВ м. Володимир звернулося зі скаргою від 16.07.2025 до Державної податкової служби України (далі - ДПС України).

Однак, листом від 06.08.2025 №22705/6/99-00-06-03-03-06 ДПС України повідомила позивача про залишення скарги без розгляду та повернула її.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням порядку погашення заборгованості платників податків перед бюджетом, що передбачений ПК України, а також не відповідає нормам чинного законодавства України.

В обґрунтування такої позиції вказує, що виникнення податкового боргу чи податкової застави пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Це документ лише формалізує стан, який вже існує в силу закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження. Право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Однак, жодної податкової вимоги КЕВ м. Володимир від ГУ ДПС у Волинській області стосовно сплати податкового боргу у сумі 353 467,63 грн по земельному податку з юридичних осіб (Володимирська та Устилузька ТГ) не отримувало.

Крім того, позивач зазначає, що пунктом 95.5 статті 95 ПК України передбачено умови, що зумовлюють правомірність прийняття рішень про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, що не були дотримані при прийнятті оскаржуваного рішення зокрема, не вказано відомостей про податкові декларації, зобов`язання за якими не сплачені позивачем більш ніж 90 днів, не надано доказів, що на час прийняття спірного рішення контролюючим органом встановлено відсутність зобов`язань держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, не зазначено періоду виникнення податкового боргу, граничний строк сплати податкового боргу, підстав його виникнення, спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань та/або пені.

З наведених підстав позивач просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.25).

У відзиві на позовну заяву (а.с.29-32) представник відповідача позовних вимог не визнала. В обґрунтування такої позиції вказала, що уповноваженою особою ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення №36/3-0320 від 30.06.2025 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу у якому зазначено, що відповідно до пункту 95.5. статті 95 ПК України, вирішено здійснити погашення податкового боргу у сумі 353 467, 63 грн шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків позивача у банках, органах що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установа

В оскаржуваному рішенні міститься посилання на пункт 95.5. статті 95 ПК України, таке рішення містить конкретно визначену суму податкового боргу, що стягується з рахунків позивача у банках, органах що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах, у рішенні зазначено який саме борг (самостійно визначений платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені ПК України строки; який не сплачується протягом 90 календарних днів), що відповідає вказаним положенням пункту 95.5. статті 95 ПК України.

Також представник відповідача зауважує, що станом на 30.06.2025 заборгованість позивача перед бюджетом становила 353467,63 грн по земельному податку з юридичних осіб самостійно задекларованих позивачем та не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно, ГУ ДПС у Волинській області оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог пункту 95.5 статті 95 ПК України з дотриманням контролюючим органом обов`язкових умов, в тому числі й щодо розміру податкового боргу, підстав його виникнення, спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань та/або пені.

З урахуванням наведеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та додатково зазначив, що надана відповідачем податкова вимога форми «Ю» від 17.03.2015 №522-23 КЕВ є неналежним та недостовірним доказом у справі, оскільки відповідачем не використано її для підтвердження заявлених заперечень (відсутнє посилання у тексті відзиву), не обґрунтовано її значення для розгляду справи, а також не вказано як на підставі цієї податкової вимоги можна встановити дійсні обставини справи (а.с.50-51).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що КЕВ м. Володимир зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері оборони (код КВЕД 84.22), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.18, 24).

КЕВ м. Володимир є органом управління, який входить до структури Сил логістики Збройних Сил України, та створений з метою організації виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій (далі - військових частин) Міністерства оборони України та Збройних Сил України дислокованих у гарнізонах Волинській області (далі - зона відповідальності) у мирний час та на особливий період.

Про вказані обставини свідчить зміст Положення про КЕВ м. Володимир, затвердженого наказом начальником квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 29.01.2025 №4 (а.с.15-17).

30.06.2025 уповноваженою особою ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення №36/3-0320 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу. За змістом вказаного рішення встановлено, що відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України, вирішено здійснити погашення податкового боргу у сумі 353 467,63 грн по земельному податку з юридичних осіб (Володимирська та Устилузька ТГ) шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків/ електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (а.с.8, 33).

Вказане рішення позивач отримав 09.07.2025, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти (а.с.9).

Позивач оскаржував спірне рішення в адміністративному порядку шляхом подання до ДПС України скарги від 16.07.2025 №21/2454 (а.с.10).

Рішенням ДПС України від 06.08.2025 №22705/6/99-00-06-03-03-06 скаргу КЕВ м. Володимир на рішення ГУ ДПС у Волинській області від 30.06.2025 №36/3-0320 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу залишено без розгляду та повернуто (а.с.12-13).

Позивач, вважаючи вказане рішення ГУ ДПС у Волинській області протиправним, звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачений обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПК України, законами з питань митної справи.

За приписами підпункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з положеннями пунктів 87.1 та 87.2 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з рахунків платника податків, відкритих у банках, небанківських надавачах платіжних послуг.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України".

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пунктів 88.1-88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Положеннями пунктів 89.1, 89.2, 89.8 статті 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно із пунктом 95.2 статі 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Нормами пункту 95.3. статі 95 ПК України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з положеннями пункту 95.5. статті 95 ПК України у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи. рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних положень вбачається, що за наявності відповідних обставин, а саме: якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені ПК України строки, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган за рішенням його керівника (його заступника або уповноваженої особи) наділений правом для здійснення стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, без звернення до суду.

Сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу. При цьому, Суд наголошує, що можливість застосування контролюючим органом до платника податків вказаних положень пункту 95.5. статті 95 ПК України стосується конкретно визначеного податкового боргу (з урахуванням конкретної суми такого боргу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 380/26982/23.

Як встановлено судом, уповноваженою особою ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення від 30.06.2025 №36/3-0320 про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, в якому зазначено, що відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України вирішено здійснити погашення податкового боргу у сумі 353 467,63 грн по земельному податку з юридичних осіб (Володимирська та Устилузька ТГ) шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків/ електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей КЕВ м. Володимир (а.с.8, 33).

З урахуванням зазначеного суд констатує, що в оскаржуваному рішенні міститься посилання на пункт 95.5. статті 95 ПК України, конкретно визначена сума податкового боргу, що стягується з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачів платіжних послуг/емітентів електронних грошей, а також зазначено вид платежу, по якому такий борг виник (земельний податок з юридичних осіб).

Окрім того, в матеріалах справи наявна інтегрована картка платника податків за платежем земельний податок з юридичних осіб (а.с.36-39), із якої вбачається, що податковий борг в сумі 353 467,63 грн виник у результаті несплати позивачем грошових зобов`язань визначених платником податків у податкових деклараціях, а саме: № від 30.01.2024 за період з 30.09.2024 по 31.01.2025 в сумі 25 198,37 грн (Устилузька територіальна громада); № від 02.02.2024 за період з 30.09.2024 по 30.01.2025 на суму 44,96 грн; № від 05.02.2025 з період з 03.03.2025 по 31.03.2025 в сумі 328224,30 грн (Володимирська територіальна громада), а також копії вказаних податкових декларацій з плати за землю (а.с.41-46).

Таким чином, самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях суми грошового зобов`язання є узгодженими, однак у встановлені ПК України строки не сплачені й відповідно такі підлягають стягненню за рахунок коштів, що належать платнику податків на праві власності, в тому числі тих, які знаходяться на рахунках у банках.

Сума боргу, яка визначена рішенням від 30.06.2025 №36/3-0320 підтверджена відповідачем у ході розгляду справи та такий податковий борг не сплачується більше ніж протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати.

Стосовно посилання позивача на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 380/26982/23 слід зазначити, в основі правозастосування Верховного Суду лежать відмінні із цією справою фактичні обставини, оскільки оскаржуване у вказаній справі рішенні про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу не містило конкретно визначеної суми податкового боргу.

Правовідносини у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №805/1427/17, від 17.06.2021 у справі № 440/4736/19, від 16.01.2025 у справі № 280/27/22, від 18.02.2025 у справі № 440/8447/2, на які посилається позивач, також не є релевантними до розглядуваної справи.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що жодної податкової вимоги КЕВ м. Володимир від ГУ ДПС у Волинській області стосовно сплати податкового боргу у сумі 353 467,63 грн по земельному податку з юридичних осіб (Володимирська та Устилузька ТГ) не отримувало, суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 59.1. статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статті 59 ПК України позивачу була надіслана податкова вимога форми «Ю» від 17.03.2015 №522-23 на суму 97 97,59 грн, яка була вручена головному бухгалтеру КЕВ м. Володимир 23.03.2015, про що свідчить відповідний підпис (а.с.34).

Відповідно до пункту 59.5. статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналогічні норми передбачені пунктом 6 розділу ІІІ Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерство фінансів України від 30.06.2017 № 610.

Аналіз вказаних норм дає суду підстави для висновку, що податкова вимога надсилається тільки один раз після виявлення заборгованості, в разі збільшення податкового боргу податкова вимога додатково не надсилається (не вручається), що не виключає права контролюючого органу стягнути з такого платника податку суму заборгованості, яка існує на день стягнення.

Таким чином, суд доходить висновку, що з метою інформування позивача про наявність боргу йому направлено податкову вимогу від 17.03.2015 №522-23, яка з дати її вручення не втратила юридичної сили, оскільки є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту його повного погашення за всіма видами податків і зборів.

Окремо суд зазначає, що КЕВ м. Володимир є державним підприємством.

Статтею 96 ПК України регулюються особливості правовідносин щодо погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Так, за змістом пункту 96.1. статті 96 ПК України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Згідно з пунктом 96.2 статті 96 ПК України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до пункту 96.3. статті 96 ПК України відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Проте суд зауважує, що такі особливості не змінюють послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 ПК України.

Норми статті 96 ПК України застосовуються лише тоді, коли процедура стягнення боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника, передбачена статтею 95 ПК України, з будь-яких причин, вказаних в законі, не вирішила проблему погашення боргу.

Тобто, особливості погашення податкового боргу державних та комунальних підприємств, що визначені статтею 96 ПК України стосуються вже стадії коли контролюючим органом було виконано повний перелік дій, встановлених ПК України щодо порядку стягнення податкового боргу, зокрема і в тому разі, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного або комунального підприємства не покриває суму податкового боргу такого платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 560/2869/23, від 26.12.2024 у справі № 520/10042/23.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, встановлені у справі обставини у межах доводів сторін та наданих суду доказів дають підстав для висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 30.06.2025 №36/3-0320 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (44701, Волинська область, місто Володимир, вулиця Академіка Глушкова, 1, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Суддя О. О. Андрусенко