Справа № 757/15334/25-а
Суддя: Хайнацький Є. С.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просить скасувати постанову від 07.03.2025 року № 244/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зазначав, що 07.03.2025 року, близько 11:00 год., позивача зупинили співробітники поліції на виході з метро Арсенальна в м. Києві для перевірки військово-облікових документів, після чого підійшов співробітник ТЦК, який не представився, та виписав повістку на проходження ВЛК вже через 15 хвилин після того як виписали, її підписав. Далі позивача доставили в ІНФОРМАЦІЯ_3 та склали протокол про адміністративне затримання та протокол № 244/25 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. За клопотанням позивача йому не була забезпечена юридична допомога - присутність адвоката. Через три години його відпустили. Вже через два тижні за адресою реєстрації надійшов рекомендаційний лист, в якому була постанова № 244/25 за справою про адміністративно правопорушення від 07.03.2025 року, про те що на позивача накладений штраф розмірі 25 500,00 грн.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується на підставі наступного.

Позивач вказує, що його жодним чином не було повідомлено про розгляд адміністративної справи, жодної повістки 07.03.2025 року або в інший день не було вручено. Ніяких сповіщень позивач не отримував, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідач позбавив позивача бути присутнім під час розгляду адміністративної справи, знайомитися з матеріалами справи, подавати свої заяви, зауваження, клопотання, заперечення, вказувати свою думку та міркування, подавати докази.

Отже, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності та спірна постанова була складена без участі позивача, коли він покинув приміщення ТЦК і не був ознайомлений з нею.

Позивач вказує, що є законослухняним громадянином. Відповідно до вимог законодавства про військовий обов`язок має військово-обліковий документ посвідчення про приписку. Кожного дня цей документ позивач бере з собою, проте саме 07.03.2025 року цей документ випадково випав із паспорту, коли він виходив з дому. Тому, така обставина викладена під впливом зовнішньої обставини на яку позивач не міг повпливати.

Крім того, спірна постанова містить посилання на те, що позивач при собі не мав: тільки військово-обліковий документ, а й документ, що посвідчує особу.

Позивач зазначає, що 07.03.2025 року мав при собі паспорт та пред`явив його в першу вимогу працівникам поліції та ТЦК та СП.

Під час затримання позивач просив працівників поліції та ТЦК та СП надати йому час для надання забутого військово-облікового документу. Тобто, позивач міг поїхати взяти документ, повернутись, та показати його зазначеним працівникам. Проте, такої можливості йому не надали.

Навіть враховуючи вказане відповідач мав застосувати до позивача більш м`яку міру відповідальності у покладанні мінімального розміру штрафу. Але не зроби цього, хоча позивач не порушив інших норм діючого законодавства.

Враховуючи викладене, відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, порушення складання спірної постанови, тобто спочатку складання протоколу про адміністративне правопорушення, а потім проведення) розгляд адміністративної справи без присутності позивача, недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, вбачається, що рішення відповідача слід вважати необґрунтованим.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення та призначено справу до розгляду на 28.05.2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2025 року розгляд справи відкладено на 09.07.2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025 року розгляд справи відкладено на 25.09.2025 року.

22.09.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому він просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Відзив обґрунтований тим, що керівником відповідача був виданий наказ від 06.03.2025 року «Про організацію роботи груп оповіщення військовозобов`язаних» згідно якого було призначено на 07.03.2024 року групи оповіщення та визначено маршрути оповіщення на території Печерського району.

Працівники відповідача в складі груп оповіщення мали в своєму розпорядженні Витяг з Наказу, посвідчення офіцерів та військові квитки, паспорти та посвідчення осіб уповноважених вручати повістки, портативні відеорегістратори для фіксації процесу оповіщення.

Під час перевірки документів працівниками поліції та групою оповіщення позивачем для перевірки не був пред`явлений жодний військово-обліковий документ. У зв`язку з чим була здійснена перевірка даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів («Оберіг»).

Позивачу було виписано повістку у розписці якої позивач відмовився ставити свій підпис та відмовився добровільно прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку з чим в рамках адміністративного затримання, позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 співробітниками поліції відповідно до Протоколу АЗ № 017120 про адміністративне затримання.

Щодо змісту протоколу № 244/25 та повідомлення про час розгляду справи та вручення постанови № 244/25. Згідно з Протоколом №244/25 позивачу були роз`яснені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зміст яких міститься в самому тексті протоколу, про що він поставив свій особистий підпис. Також позивача було повідомлено про дату, час та місце розгляду адміністративної справи до положень ст. 277-2 КУпАП, про що він поставив свій особистий підпис.

Позивач власноруч написав відповідні пояснення, щодо факту відсутності у нього військово-облікового документу під час перевірки. Жодних витягів з додатку «Резерв+» та сам додаток Позивач не пред`являв та не вказав у своєму письмовому поясненні та протоколі, що він має відповідний документ чи застосунок при собі.

Зазначені документи є доказами, що характеризують подію і склад адміністративного правопорушення, також документи містять відомості що викладені та підписані/підтверджені Позивачем особисто щодо відсутності його вйськово-облікових документів. Зазначені документи додані до Протоколу № 244/25, та достатньою мірою встановлюють подію і склад правопорушення, містять відомості про свідків, та обставини адміністративної справи.

З огляду на наведене, доводи позивача стосовно того, що він вважає постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, є безпідставними та необґрунтованими. Крім своїх слів позивач не надає жодних доказів, які можуть їх підтвердити.

25.09.2025 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, у якому просив відмовити відповідачу у поновленні строку на подачу відзиву.

Позивач у судове засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 07.03.2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_2 було складено протокол № 244/25 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, а саме: відсутність у ОСОБА_1 військово-облікового документу, тим самим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період.

07.03.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 було прийнято постанову № 244/25, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу що складає 25 500,00 грн.

Згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» (затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року) на території України оголошено загальну мобілізацію, строк якої неодноразово продовжувався.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу шістнадцятого частини третьої статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки становить, серед іншого, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до положень підпункту 10-1 пункту 1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Пунктом 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.024 року № 560, також передбачено, що громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року №559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до п.п. 3 і 4 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа. Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №559.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд погоджується з висновком відповідача про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_6 , та в порушення наведених норм законодавства не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу представника ІНФОРМАЦІЯ_7 та співробітника НПУ.

Вказані норми передбачають обов`язок не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб.

Цей факт є достатнім для притягнення до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач вказав на відсутність у нього військово облікового документа, оскільки залишив його вдома.

Тому, приймаючи вказану постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Разом з тим, аналізуючи оскаржувану постанову від 07.03.2025 року № 244/25, суд приходить також до наступного.

Відповідно до ст. ст. 8, 61 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності.

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення.

Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності

Важливе значення у тлумаченні принципу домірності має рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023, у якому зазначається: «за юридичними позиціями Конституційного Суду України» принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України; конкретні санкції за адміністративні правопорушення мають бути справедливими та відповідати принципові домірності

Конституційний Суд України в аспекті додержання принципу домірності обраної щодо особи санкції як міри її юридичної відповідальності враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях послідовно зазначав: «Також може мати значення те, чи можна було б досягти тієї самої мети у спосіб менш серйозного втручання в права заявника та чи органи влади розглядали можливість застосування цих менш обтяжливих рішень (див.mutatis mutandis, OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russiaвід 20 вересня 2011 року (заява № 14902/04), §§ 651-654) [рішення у справіVaskrsic v. Sloveniaвід 25 квітня 2017 року (заява № 31371/12), § 83]; «для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають.

Принцип домірності має бути додержано не лише під час визначення норм, які стосуються суворості санкції, а й під час оцінювання тих факторів, що їх має бути взято до уваги, коли визначають санкції» [рішення у справіImeri v. Croatiaвід 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84]».

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

У постанові, що оскаржується, відсутнє належне мотивування застосування штрафу у максимальному розмірі 25 500,00 грн.

Так, згідно частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, з огляду на наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , правомірність дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , майора ОСОБА_3 в частині визнання громадянина ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За висновком суду штраф у розмірі 17 000,00 грн, що є мінімальним можливим відповідно до санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення -задовольнити частково.

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майора ОСОБА_3 від 07.03.2025 року № 244/25, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500,00 грн., на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 : АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.10.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ