Справа № 240/3597/25
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3597/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов Сергій Вікторович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

06 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії з наступними позовними вимогами:

- визнати дії Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо направлення його звернення від 04.12.2024 за № 98 « 04.12.24 МЗД про недопущення протиправних дій» на розгляд Держлісагентству протиправними;

- зобов`язати відповідача розглянути звернення від 04.12.2024 року за № 98 « 04.12.24 МЗД про недопущення протиправних дій» згідно з нормами Закону України «Про звернення громадян».

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач переслав його звернення за неналежністю до Держлісагенства, не повідомивши про це в термін не більше п`яти днів, що позбавило позивача можливості своєчасно оскаржити вказані дії. Також діями відповідача були порушені права та законні інтереси позивача щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на своє звернення, з обґрунтуванням мотивів відмови, визначених ст. 40 Конституції України, ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2024 позивач звернувся до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України із заявою № 98, у якій просив:

- направити до Мінюсту та отримати легальний (законний) Висновок щодо Проекту;

- витребувати в Держлісагентства Рішення рад всіх рівнів з пропозиціями щодо Проекту та врахувати дані пропозиції при підготуванні пропозицій Кабміну;

- витребувати в Держлісагентства звернення депутатів Верховної, обласних, та інших рад нижчого рівня, висновків експертів природоохоронної галузі, публікацій в ЗМІ, висновку Антимонопольного комітету, з пропозиціями до Проекту щодо незаконності та необґрунтованості подальшої монополізації в лісовій галузі, та врахувати дані звернення та висновки при підготування пропозицій Кабміну.

05.12.2024 за вих. № 22/22-04/1919-24 відповідач направив вказану заяву Держлісагенству для розгляду в межах компетенції, про що ОСОБА_1 повідомлено на електронну адресу.

У подальшому Держлісагенство надіслало позивачу відповідь від 20.12.2024 на його звернення від 04.12.2024.

На думку позивача, пересилання його звернення до Держлісагенства протирічить ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", а тому з звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР визначено рішення, дії (бездіяльність), які можуть бути оскаржені. Так, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з частинами 3, 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Із змісту наведених правових норм слідує, що надання відповіді на звернення громадянина здійснюється тим органом, якому адресовано це звернення і в межах компетенції якого знаходиться вирішення порушених у ньому питань. Разом з цим, якщо до повноважень відповідного державного органу не належить вирішення питань, порушених у зверненні, він вправі пересилати звернення за належністю.

В даному випадку, звернення позивача стосується проекту Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в лісовій галузі та порядок утворення та діяльності спеціалізованого державного лісогосподарського акціонерного товариства «Ліси України».

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2020 № 614, Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Відповідно до підпунктів 2, 18 пункту 11 вказаного Положення, Голова Держлісагентства вносить на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, зокрема, розроблені Держлісагентством проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Міндовкілля, а також позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства; утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Згідно з абзацом першим пункту 1 § 70 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2011 № 1156) (далі Регламент), законопроекти, що вносяться у порядку законодавчої ініціативи Кабінетом Міністрів на розгляд Верховної Ради, готуються Мін`юстом, іншими центральними органами виконавчої влади з дотриманням вимог, передбачених Регламентом Верховної Ради України, главами 2-5 розділу 4 цього Регламенту для проектів постанов Кабінету Міністрів, та з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 § 37 Регламенту, якщо розробником проекту акта Кабінету Міністрів є центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через міністра, проект надсилається заінтересованому органу лише після його погодження відповідним міністром.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 1 § 37 Регламенту, свою позицію щодо проекту акта Кабінету Міністрів міністр, що спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, доводить до відома розробника шляхом надсилання листа, до якого в разі відсутності зауважень додається також завізований ним проект акта.

Абзацом другим пункту 3 § 37 Регламенту визначено, що зауваження надаються виключно з тих питань, що належать до компетенції заінтересованого органу та стосуються суті проекту акта, зокрема виявлених обставин (ризиків та обмежень), які у разі прийняття акта створюватимуть значні перешкоди щодо реалізації державної політики у сферах, віднесених до компетенції заінтересованого органу, а також прогнозів впливів реалізації акта.

Абзацом першим пункту 1 § 44 Регламенту визначено, що проект акта Кабінету Міністрів розробник подає Мін`юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями та висновками, передбаченими пунктами 5 та 5-1 § 33 цього Регламенту), а також порівняльною таблицею (якщо проектом акта передбачено внесення змін до інших актів Кабінету Міністрів).

Таким чином, зі змісту наведених правових норм вбачається, що проект акта Кабінету Міністрів для проведення правової експертизи Мін`юсту подає саме його розробник.

Міндовкілля листом від 09.01.2024 № 25/1-22/254-24 надало Держлісагентству завізований доопрацьований Проект Закону для повторного погодження із заінтересованими органами, що висловили свої зауваження та пропозиції.

Згідно з висновком Міністерства юстиції України, розробником проекту Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в лісовій галузі та порядок утворення та діяльності спеціалізованого державного лісогосподарського акціонерного товариства «Ліси України» є Держлісагенство, яке повинне подати цей проект Мін`юсту для проведення правової експертизи.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що розгляд звернення ОСОБА_1 від 04.12.2024 № 98 не входить до повноважень Міндовкілля, отже Міндовкілля направило вказане звернення до Держлісагентства відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Водночас, позивач визначив форму свого звернення - заява, у якій відсутнє оскарження дій чи рішень Держлісагенства, отже вона не є скаргою у розумінні Закону № 393/96-ВР. Відтак, порушення відповідачем положень ч. 4 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" при направленні заяви ОСОБА_1 від 04.12.2024 до Держлісагенства для розгляду, судом не встановлено.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність направлення звернення позивача від 04.12.2024 за № 98 на розгляд Держлісагентству, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача розглянути його згідно з нормами Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 142, 243, 252, 311, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.