Справа № 641/4402/25
Суддя: Ященко С. О.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/138/2025 Справа № 641/4402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,

представника відповідача Батранча Д.О.,(в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу № 641/4402/25

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.06.2025 року через систему "Електронний суд" звернувся до Слобідського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:

- визнати дії посадових осіб відповідача щодо винесення постанов про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 незаконними;

- визнати бездіяльність відповідача щодо скасування постанов про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024, відкликання усіх пов`язаних з ними виконавчих проваджень і вжиття заходів щодо поверненню позивачу незаконно стягнених з нього через виконавчу службу коштів після розгляду звернення, що надійшло до КБУ «Контактний центр міста Києва» від 21.05.2025 (номер питання 5-300318/1), яке зареєстровано в системі електронного документообігу АСКОД від 21.05.2025 за № 064/КЦ-2364, щодо притягнення до адміністративної відповідальності, незаконною;

- визнати постанови про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 протиправними та скасувати їх, а провадження по пов`язаним з ними адміністративним справам - закрити;

- зобов`язати відповідача вжити заходів щодо скасування (відкликання) усіх розпочатих виконавчих проваджень і скасування всіх пов`язаних з ними виконавчих дій, розпочатих на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024;

- зобов`язати відповідача вжити заходів щодо повернення позивачу грошових коштів, які були стягнуті з нього через виконавчу службу на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024, включаючи грошові кошти, стягнення як на виплату штрафів (з коефіцієнтами збільшення свого розміру через фіктивну "прострочку"), так і на оплату виконавчих дій, поклавши на відповідача вирішення цієї задачі "під ключ" у повному обсязі, включаючи відповідні запити і з`ясування у державних та інших виконавців;

- стягнути з відповідача моральну шкоду за винесені щодо позивача незаконно постанови у справах про адміністративні правопорушення (8 шт.) та свої незаконні діяння, що з цим пов`язані, у сумі 10 000,00 грн за кожну незаконно винесену постанову, а всього 80 000,00 грн.;

- зобов`язати відповідача принести позивачу офіційні письмові вибачення за незаконні діяння щодо нього, зневагу до захисників України та завдані йому морально-душевні страждання.

В обґрунтування свого позову зазначає, що наприкінці квітня 2025 р. позивач дізнався, що відносно нього органами з контролю за паркуванням транспортних засобів (інспекторами з паркування) уповноважених підрозділів виконавчого органу Київської міської ради - КМДА виносилися постанови у справах про адміністративні правопорушення в сфері порушення паркування транспортних засобів, оскільки на його карткових рахунках почали заарештовуватися кошти виконавчою службою. Позивач жодних постанов у справах про адміністративні правопорушення не отримував, оскільки з 24.03.2022 він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а після тяжкого поранення, отриманого під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини навесні 2023 р. у м. Бахмут тимчасово проходив службу в органах військового управління у м. Києві. Тому і фізично позивач не міг отримати жодних постанов у справах про адміністративні правопорушення поштою, оскільки постійно перебував (через проходження служби) поза місцем свого постійного проживання. 20.05.2025 позивач звернувся у порядку Закону України "Про звернення громадян" до КМДА через портал електронних звернень громадян м. Києва https://1551.gov.ua із вимогами, які базувалися на тому, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи. В зверненні позивач просив: надати копій усіх винесених щодо позивача постанов по справам про адміністративні правопорушення, винесені органами КМДА за нібито "неправильне" паркування, протягом 2024 - 2025 рр.; скасувати всі зазначені вище постанови; надати копію розпорядчого документу, яким скасовані зазначені вище постанови; відкликати всі виконавчі провадження, розпочаті на підставі зазначених вище винесених постанов; вжити заходів щодо повернення позивачу неправомірно стягнутих з нього через виконавчу службу коштів на штрафи і накладні витрати на виконавчі провадження за зазначеними вище постановами; внести належний позивачу транспортний засіб Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 у базу "недоторканих" за "неправильне" паркування - як автомобіль особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи. На звернення надійшла відповідь від 30.05.2025, якою було відмовлено у задоволенні вимог позивача щодо скасування складених на нього постанов у справах про адміністративні правопорушення та зазначено, що щодо нього складені такі постанови: накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 14.08.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 22.08.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 27.09.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 29.10.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 31.10.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 06.11.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 07.11.2024; про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 25.12.2024. Крім того, було зазначено, що копії цих постанов направлені позивачу рекомендованим листом, але позивач жодних рекомендованих листів від відповідача з цього приводу не отримував. Позивач посилається на те, що норми чинного законодавства зобов`язують на будь-яких платних парковках (включаючи муніципальні) виділяти не менше 10% місць під безкоштовне паркування осіб з інвалідністю і взагалі забороняють стягувати будь-яку плату за паркування з осіб з інвалідністю власників парковок, особливо - державних і муніципальних. В усіх місцях, де паркував свій транспортний засіб позивач, окремих місць для паркування осіб з інвалідністю не було. Позивач залишав з тильної сторони лобового скала свого ТЗ роздруковану копію пенсійного посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи - на "торпеді" біля руля лицьовою стороною в бік лобового скла, так, щоб його було видно. Позивач зазначає, що вищезазначена поведінка відповідача, завдала позивачу, який має суттєві нервові розлади після тяжкого поранення, зокрема, ПТСР, суттєвої моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. за кожну незаконно винесену постанову.

02.07.2025 року від представника Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень вказує на те, що постанови серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 є законними та обґрунтованими. Щодо посилань позивача про необізнаність про наявність вказаних постанов зазначає наступне. Позивачем 19.08.2024 було сплачено штраф за постановою серії 2КІ № , тобто постанова була виконана. Крім того, в подальшому вказану постанову було оскаржено позивачем до суду. Щодо інших оскаржуваних постанов, то Департаментом територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) на адресу місця проживання ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 , було направлено: постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 22.08.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 27.09.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 29.10.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 31.10.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 06.11.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 07.11.2024; постанову про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № від 25.12.2024, які були повернуті відправнику відділенням зв`язку з відміткою "за закінченням термінів зберігання", що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями. Таким чином, Департаментом було повністю дотримано приписів законодавства щодо направлення Постанови відповідальній особі Позивачу. Щодо ненадання відповідачем позивачу копій оскаржуваних постанов на його звернення, то Департамент зазначає, що згідно реєстраційної картки вихідного документу № 064-8752 від 30.05.2025 в системі електронного документообігу АСКОД, запитувані постанови були направлені Позивачу за адресою вул. Солом`янська 20, п.1, кв. 328 м. Київ 03110. Наведене підтверджується квитанцією АТ Укрпошта. Сама ж реєстраційна картка містить, окрім відповіді Позивачу по суті звернення 9 додатків, з яких 8 - це запитувані постанови і 1 - квитанція, яка є доказом направлення запитуваних постанов сервісом поштового зв`язку АТ Укрпошта. Постанови повернулися до відправника за закінченням встановленого терміну зберігання. У Позовній заяві, Позивачем не оспорюється факт того, що транспортний засіб Позивача, а саме реєстраційний HYUNDAI I30 державний номер НОМЕР_1 , знаходився на майданчику для платного паркування № А1427 більше ніж 10 (десять) хвилин. Майданчик для паркування № А1427 належним чином облаштований спеціальними місцями для паркування у кількості «03» місць. У Позивача була можливість скористатися місцем для безоплатного паркування транспортних засобів на відведеному на майданчику для паркування № А 1427, проте, всупереч зазначеному, Позивачем такі дії вчинені не були, натомість транспортний засіб позивача при винесенні оскаржуваних постанов знаходився поза зоною спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів. Позивачем не було розміщено під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. Також на транспортному засобі жодного документа, який би дав змогу ідентифікувати водія як учасника бойових дій, а сам транспортний засіб розташовувався поза межами зарезервованих спеціальних місць паркування. Твердження Позивача, стосовно того, що належного розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» є правом, а не обов`язком власника транспортного засобу є спекулятивним та не випливає з жодного нормативного акту, а є, виключно, суб`єктивною думкою Позивача. Департамент жодним чином не оспорює факт наявності в Позивача статусу особи з інвалідністю та статусу учасника бойових дій та рішуче засуджує твердження Позивача, стосовно того, що винесення на ОСОБА_1 законних постанов є зневагою до ветеранів війни. Щодо інших вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , то представник відповідача зазначає, що вони виходять за межі адміністративного судочинства, та підлягають розгляду судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 20.06.2025 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 24.06.2025 року відкрито провадження по справі. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 25.06.2025 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих документів, а саме: постанов серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, до вирішення спору по суті.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 26.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідача Батранча Дениса Олександровича про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 28.08.2025 року позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення залишено без руху.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 05.09.2025 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом та поновлено строк звернення до суду. Цією ж ухвалою в задоволенні клопотання Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про залишення позову без розгляду відмовлено. Продовжено розгляд справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Батранча Д.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши заявлені позовні вимоги та докази в їх обґрунтування, судом встановлено наступне.

З копії військового квитка серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом з 24.03.2022 року.

З копії посвідчення серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з 04.10.2024 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою серії 2КІ № від 14.08.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: 14.08.2024 року о 11:12 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Солом`янська, 20 в м. Києві, зупинив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 22.08.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 22.08.2024 року о 09:48 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 27.09.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 27.09.2024 року о 10:03 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 29.10.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 29.10.2024 року о 12:07 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 31.10.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 31.10.2024 року о 09:02 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 06.11.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 06.11.2024 року о 12:00 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 07.11.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 07.11.2024 року о 12:26 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Постановою серії 2КІ № від 25.12.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме: 25.12.2024 року о 10:41 год. ОСОБА_1 , за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) в м. Києві, залишив транспортний засіб Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги д.з. 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. До вказаної постанови додано фотофіксацію правопорушення ОСОБА_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів.

Вказані постанови прийняті інспекторами з паркування Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно доданого відповідачем до відзиву переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, затвердженого Наказом директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 № Н-67 встановлено, що за адресою: вул. Стрітенська (вздовж проїзної частини з парного боку) у м. Києві знаходиться майданчик для паркування з кількістю машиномісць 30, з кількість машиномісць для безоплатного паркування 3.

20.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту територіального контрою зі зверненням, в якому просив: надати йому копії всіх постанов, складених відносно нього за парковку за 2024-2025 рр.; скасувати всі постанови, складені відносно нього за неправильну паркову, оскільки він є особою з інвалідністю; надати копію розпорядчого документа, яким будуть скасовані постанови; відкликати всі виконавчі провадження, що були відкриті на підставі цих постанов; вжити заходи до повернення стягнених з ОСОБА_1 коштів виконавчою службою в рамках виконавчих проваджень; внести його автомобіль у базу "недоторканих" за "неправильну" парковку - як автомобіль особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

30.05.2025 року Департаментом територіального контролю міста Києва надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , в якому департамент зазначає, що інспекторами з паркування Департаменту винесено вісім постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, які було направлено на адресу ОСОБА_1 . Також зазначено, що для скасування постанов інспектора з паркування, зупинення стягнення за виконавчим документом, та повернення коштів необхідно оскаржити вказані постанови до суду.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78437502 з примусового виконання постанови 2КІ № від 06.11.2024 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1400 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78437824 з примусового виконання постанови 2КІ № від 29.10.2024 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1400 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78437606 з примусового виконання постанови 2КІ № від 07.11.2024 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1400 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78437873 з примусового виконання постанови 2КІ № від 31.10.2024 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1400 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову у ВП № 78437824 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою при примусовому виконанні постанови 2КІ № від 29.10.2024 року, визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат в розмірі 303 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову у ВП № 78437606 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою при примусовому виконанні постанови 2КІ № від 07.11.2024 року, визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат в розмірі 303 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову у ВП № 78437502 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою при примусовому виконанні постанови 2КІ № від 06.11.2024 року, визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат в розмірі 303 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову у ВП № 78437873 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою при примусовому виконанні постанови 2КІ № від 31.10.2024 року, визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат в розмірі 303 грн.

24.06.2025 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ винесено постанову у ВП № 78437873 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 при примусовому виконанні постанови 2КІ № від 31.10.2024 року.

З копії листа Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ від 07.07.2025 року встановлено, що на виконанні в відділі перебували виконавчі провадження: № 78437824, № 78437606, № 78437873, № 78437502, № 78134781 та № 77866854 з примусового виконання постанов: 2КІ № від 29.10.2024, 2КІ № від 07.11.2024, 2КІ № від 31.10.2024, 2К1 № від 06.11.2024, 2КI № від 27.09.2024, 2KI № від 22.08.2024 виданих Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту штрафів в розмірі 1400,00 грн.

24.06.2025 року винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень № 78437824, № 78437606, № 78437873 та № 78437502. 23.04.2025 року та 20.05.2025 року були відкриті виконавчі провадження № 78134781 та № 77866854.

25.06.2025 року на депозитний рахунок Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові надійшли грошові кошти по виконавчим провадження № 78437824, № 78437606, № 78437873, № 78437502, № 78134781.

25.06.2025 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 78437824, № 78437606, № 78437873, № 78437502, № 78134781 на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження № 77866854 було закінчено 30.04.2025 року.

Також повідомлено, що постанови серії 2КІ № від 25.12.2024 та серії 2КІ № від 14.08.2024 до відділу на примусове виконання не надходили.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно статті 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

На виконання рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 6870/6911 Про оптимізацію діяльності деяких структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно з розпорядженням Київського міського голови В. Кличка від 17.10.2023 № 994 Про затвердження структури Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у складі Департаменту територіального контролю міста Києва утворено управління (інспекцію) з паркування.

Рішенням Київської міської ради від 05.10.2023 № 7112/7153 Про впорядкування питань щодо діяльності інспекторів з паркування в місті Києві посадових осіб (інспекторів з паркування) Департаменту територіального контролю міста Києва уповноважено від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також проводити тимчасове затримання транспортних засобів шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у разі вчинення водієм порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122, частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, визначених частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху), а також у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, інспектори з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва є уповноваженими від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Пунктом 15.1 ПДР визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За приписами пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Знак 5.43 ПДР «Зона стоянки» - позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

При цьому, табличка 7.14 «Платні послуги» - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, з огляду на залишення ним транспортного засобу Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаків 5.43 з табличкою 7.14 ПДР.

Частиною першою статті 152-1 КУпАП передбачено, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03.12.2009 року затверджені Правила паркування транспортних засобів, які регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів (далі Правила №1342).

Згідно з пунктом 6 Правил № 1342 контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою, інспектори з паркування у частині контролю за дотриманням правил паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

У той же час пункт 22 Правил № 1342 передбачає, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», та місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

Відповідно до пункту 26 Правил № 1342 користувач зобов`язаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Порушення цих Правил тягне за собою відповідальність згідно із законом (пункт 32 Правил).

При цьому слід зазначити, що правила паркування транспортних засобів у місті Києві врегульовані розділом 17 «Правил благоустрою міста Києва», затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (далі Правила №1051/1051).

Так, згідно з пунктом 17.3.1 Правил №1051/1051, платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Пунктом 17.11 Правил № 1051/1051 передбачені пільги при користуванні місцями для платного паркування. Правом безкоштовного паркування користуються, зокрема, ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн; особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняних до них, а також члени сімей загиблих (померлих) осіб (виключивши звідти: «що мали статус учасника бойових дій»), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (підпункт 3, 5 пункту 17.11.1 Правил).

Згідно з пунктом 17.11.3 Правил № 1051/1051, оператор на майданчиках платного паркування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштуванні спеціальних місць (у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більш як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більш як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в частині третій п. 17.11.1 цих Правил.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що згідно з Правилами № 1051/1051 особи, зокрема, зі статусом учасника бойових дій, ветерана війни і прирівняні до них особи, у тому числі і інваліди, мають право безкоштовного паркування транспортних засобів на зарезервованих спеціальних місцях.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_3 .

Отже, позивач належить до кола осіб, які користуються пільгами при користуванні місцями для платного паркування згідно з положеннями Правил № 1051/1051.

При цьому, відповідачем було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, з огляду на залишення ним транспортного засобу Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаків 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України.

На підтвердження обставин паркування транспортного засобу позивача з порушенням вимог дорожнього знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України, відповідачем долучено до справи матеріали фотофіксації адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Разом з цим, з наданих фотознімків взагалі неможливо встановити, що автомобіль позивача Hyundai i30, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташований не на зарезервованому місці для безоплатного паркування, або з порушенням знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України, оскільки усі фото автомобіля зроблено без прив`язки до вказаного знаку.

Департаментом територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не доведена і фактична наявність на зазначеному паркувальному майданчику зарезервованих місць для безоплатного паркування, які б дозволяли особі, яка має пільги, безперешкодно ідентифікувати їх та реалізувати своє право на безкоштовне паркування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не передбачає розміщення під лобовим склом в автомобілі копій документів, які надають право користування безкоштовним паркуванням.

Разом з цим, з огляду на зазначення в оскаржуваних постановах про накладення адміністративного стягнення відомостей про транспортний засіб, особу власника, місце реєстрації особи, щодо якої розглядається справа, суд вважає, що відповідач як орган місцевого самоврядування та уповноважені ним посадові особи (головні інспектора з паркування) мають доступ до державних реєстрів та мав можливість встановити належність позивача до кола осіб з інвалідністю.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює обов`язку позивача розміщувати під лобовим склом автомобіля документ, що дає змогу ідентифікувати власника транспортного засобу як особу з інвалідністю, а відповідачем не доведено наявність вини в діях позивача та відповідно складу адміністративного правопорушення. оскільки не надано доказів паркування автомобіля позивача з порушенням знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності винесення оскаржуваних постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП, суб`єктом владних повноважень не досліджено повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, що свідчить про наявність підстав для визнання протиправними та скасування постанов серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог про визнання дій посадових осіб відповідача щодо винесення оскажуваних постанов про накладання адміністративних стягнень незаконними суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З огляду на викладене, відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Зазначенні висновки кореспондують висновкам, наведеним Верховним Судом у постанові від 26.12.2019 року у справі №724/716/16-а.

З огляду на викладене та повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені до ч. 3 ст. 286 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання дій посадових осіб відповідача щодо винесення оскажуваних постанов про накладання адміністративних стягнень незаконними.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності відповідача щодо скасування постанов про накладення на позивача адміністративних стягнень, відкликання усіх пов`язаних з ними виконавчих проваджень і вжиття заходів щодо поверненню позивачу незаконно стягнених з нього через виконавчу службу коштів після розгляду звернення, що надійшло до КБУ «Контактний центр міста Києва» від 21.05.2025 (номер питання 5-300318/1), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Таким чином, законодавством визначено судовий порядок оскарження постанови інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 152-1 КУпАП.

З огляду на викладене, суд зазначає, що у Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутні повноваження щодо скасування постанов про накладення на позивача адміністративних стягнень.

Оскільки на момент звернення позивача до КБУ «Контактний центр міста Києва» від 21.05.2025 (номер питання 5-300318/1) спірні постанови про накладення на позивача адміністративних стягнень у вигляді штрафу не були скасовані, у Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були відсутні підстави для відкликання усіх пов`язаних з ними виконавчих проваджень.

З огляду на викладене, позивачем не доведено допущення відповідачем протиправною бездіяльності відповідача щодо скасування постанов про накладення на позивача адміністративних стягнень, відкликання усіх пов`язаних з ними виконавчих проваджень і вжиття заходів щодо поверненню позивачу незаконно стягнених з нього через виконавчу службу, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо скасування (відкликання) усіх розпочатих виконавчих проваджень і скасування всіх пов`язаних з ними виконавчих дій, розпочатих на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень на позивача серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024, а також зобов`язання відповідача вжити заходів щодо повернення позивачу грошових коштів, які були стягнуті з нього через виконавчу службу на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що на примусовому виконанні в Основ`янсько-Слобідському ВДВС у м. Харкові перебували постанови серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 року.

Відповідно до листа Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ від 07.07.2025 року встановлено, що на виконанні в відділі перебували виконавчі провадження: № 78437824, № 78437606, № 78437873, № 78437502, № 78134781 та № 77866854 з примусового виконання постанов: 2КІ № від 29.10.2024, 2КІ № від 07.11.2024, 2КІ № від 31.10.2024, 2К1 № від 06.11.2024, 2КI № від 27.09.2024, 2KI № від 22.08.2024 виданих Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту штрафів в розмірі 1400,00 грн.

25.06.2025 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 78437824, № 78437606, № 78437873, № 78437502, № 78134781 на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження № 77866854 було закінчено 30.04.2025 року. Також повідомлено, що постанови серії 2КІ № від 25.12.2024 та серії 2КІ № від 14.08.2024 до відділу на примусове виконання не надходили.

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України).Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року у справі № 910/5880/21 вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року у справі № 910/5880/21 вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави.

Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану. На такі правовідносини приписи ЦК України про відшкодування шкоди не поширюються.

З огляду на викладене, суд зазначає, що чинним законодавством визначений порядок повернення з бюджету коштів, сплачених (стягнутих) у якості штрафу, до повноважень Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не входить правомочності щодо скасування (відкликання) усіх розпочатих виконавчих проваджень і скасування всіх пов`язаних з ними виконавчих дій, а також повернення позивачу грошових коштів, які були стягнуті з нього через виконавчу службу на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. При цьому, позивач не позбавлений можливості в подальшому звернутись до суду з позовом про стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України сплачених сум.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди за винесені щодо позивача незаконно постанови у справах про адміністративні правопорушення (8 шт.) та свої незаконні діяння, що з цим пов`язані, у сумі 10 000,00 грн за кожну незаконно винесену постанову, а всього 80 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Наявність зазначених вище обставин з урахуванням розподілу тягаря доказування підлягає доказуванню особою, яка заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Суд зауважує, що саме лише визнання спірних постанов протиправними і їх скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивача від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог.

При цьому, позивачем належними та допустимими доказами не доведено характеру та обсягу страждань, яких він зазнав внаслідок прийняття відповідачем відповідних постанов, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я.

Крім того, при розгляді цієї справи судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та необхідністю відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не обґрунтовано розміру заявленої до стягнення моральної шкоди.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача принести позивачу офіційні письмові вибачення за незаконні діяння щодо нього, зневагу до захисників України та завдані йому морально-душевні страждання, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У відповідності до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 р. у справі №757/43785/18-ц провадження № 14-310 цс 19 дійшла висновку, що справи про захист ділової репутації, честі та гідності слід розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком справ між юридичними особами й іншими суб`єктами підприємницької діяльності у зв`язку зі здійсненням ними господарської діяльності, які належать до юрисдикції господарського суду (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 750/2052/16-ц).

Суд звертає увагу, що позовна вимога про зобов`язання відповідача принести позивачу офіційні письмові вибачення нерозривно пов`язана із охороною права особи на честь і гідність, які за змістом є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), а тому всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача принести позивачу офіційні письмові вибачення є цивільно-правовою, нерозривно пов`язана із позивачем з питання захисту честі та гідності і не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) принести позивачу офіційні письмові вибачення не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані позиачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови серії 2КІ № від 14.08.2024, серії 2КІ № від 22.08.2024, 2КІ № від 27.09.2024, серії 2КІ № від 29.10.2024, серії 2КІ № від 31.10.2024, серії 2КІ № від 06.11.2024, серії 2КІ № від 07.11.2024, серії 2КІ № від 25.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій посадових осіб відповідача щодо винесення оскажуваних постанов про накладання адміністративних стягнень незаконними, визнання бездіяльності відповідача, зобов`язання його вжити заходів щодо скасування усіх розпочатих виконавчих проваджень і скасування всіх пов`язаних з ними виконавчих дій, щодо повернення позивачу грошових коштів, та стягнення моральної шкоди відмовити.

Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання принести позивачу офіційні письмові вибачення закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що позовні вимоги про зобов`язання принести позивачу офіційні письмові вибачення підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 31, корп. 2, м. Київ, код 34926981).

Повне судове рішення складено 05.11.2025 року.

Суддя С. О. Ященко