Справа № 140/6286/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Лозовський О.А.

28 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6286/25 пров. № А/857/30238/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

представника апелянта: Ковальчука Я.В.

представника відповідача: Бичук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної організації «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 140/6286/25 за адміністративним позовом Релігійної організації «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025р. позивач, Релігійна організація «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» (далі РО «Свято-Успенський кафедральний собор УПЦ»,) звернувся з позовом до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову №77612316 від 30.05.2025р. про накладення штрафу;

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт Релігійна організація «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник апелянта, Ковальчук Я.В., в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник відповідача, Бичук Л.С., в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

12.11.2024р. Рішенням Господарського суду Волинської області позов задоволено.

Суд зобов`язав РО Свято-Успенського кафедрального собору Української православної церкви повернути Волинській обласній військовій (державній) адміністрації культові будівлі, що розташовані у м. Володимирі, вул. Соборна, 25, 27, пам`ятки архітектури національного значення: Свято-Успенський собор, будинок з дзвіницею та мури з брамами (охоронні №№84/1, 84/2, 84/3), що є державною власністю, шляхом звільнення культових будівель та підписання відповідного акта приймання-передачі.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025р. рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі №903/693/24 змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі №903/693/24 залишено без змін.

Господарським судом Волинської області виданий наказ №1 від 24.03.2025р. у справі №903/693/24 на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. та Постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025р. у справі № 903/693/24, а саме: «Стягувач: Волинська обласна військова (державна) адміністрація (Київський майдан, 9, місто Луцьк, 430274, ) Боржник: РГ Свято-Успенського кафедрального собору Української православної церкви (вулиця Соборна,25, місто Володимир, Волинська область, 44700, ) Зобов`язати РГ Свято-Успенського кафедрального собору Української православної церкви (вулиця Соборна,25, місто Володимир, Волинська область, 44700, ) повернути Волинській обласній військовій (державній) адміністрації (Київський майдан,9, місто Луцьк, 430274, ) культові будівлі, що розташовані у м. Володимирі, вул. Соборна, 25, 27, пам`ятки архітектури національного значення: Свято-Успенський собор, будинок з дзвіницею та мури з брамами (охоронні №№84/1, 84/2, 84/3), що є державною власністю, шляхом звільнення культових будівель та підписання відповідного акта приймання-передачі».

Наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 12.06.2025р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.04.2025р. виправлено описку в вступних, мотивувальних та резолютивних часинах ухвал від 05.08.2024, 03.09.2025, 17.09.2024, 01.10.2024, 31.10.2024 року та рішенні від 12.11.2024р. у справі №903/693/24, та постановлено вважати вірним назву відповідача: «Релігійна організація «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви».

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.04.2025р. виправлено помилку в наказі Господарського суду Волинської області №1 від 24.03.2025р., зазначивши боржника: РО «Свято-Успенський кафедральний собор УПЦ» (вулиця Соборна,25, місто Володимир, Волинська область, 44700, ).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.04.2025р. у справі №903/693/24 частково задоволено заяву Релігійної організації «Свято-Успенський кафедральний собор Української Православної Церкви» про відстрочення виконання судового рішення, відстрочено виконання рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. до 29.05.2025р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025р. у справі №903/693/24 поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження на Рішення господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі №903/693/24; Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Рішення господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі №903/693/24; Зупинено дію рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі №903/693/24.

Разом з тим, на примусовому виконанні Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №77612316.

25.03.2025р .державний виконавець на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець 25.03.2025р. на підставі ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

25.03.2025р. державний виконавець на підставі ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

Державний виконавець 08.04.2025р. на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу.

16.04.2024р. державний виконавець на підставі ст. ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Господарського суду Волинської області від 14.04.2025р. у справі №903/693/24 до розгляду питання по суті.

Державний виконавець 25.04.2025р. на підставі ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

25.04.2025р. державний виконавець, керуючись ст.ст.8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», п.14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016р. №2832/5), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. №489/20802 виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, на підставі ухвали Господарського суду Волинської області від 24.04.2025р. №903/693/24.

Державний виконавець 30.04.2025р. на підставі ст.ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, відповідно до ухвали Господарського суду Волинської області від 29.04.2025р. №903/693/24 до 29.05.2025.

30.05.2025р. державний виконавець на підставі ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець 30.05.2025р. на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову ВП № 77612316 про накладення на штрафу в розмірі 10200 грн. на боржника Релігійну організацію «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин. ( а.с.119)

30.05.2025р. позивач звернувся до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження №77612316 від 25.03.2025р. з примусово виконання Наказу Господарського суду Волинської області №1від 24.03.2025р., відповідно до Ухвали Північного-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025р. у справі №903/693/24.

Державний виконавець 30.05.2025р. на підставі п.2 ч.1 ст.34, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, відповідно до ухвали Північного-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025р. у справі №903/693/24.

Однак, позивач вважає, що оскаржувана постанову №77612316 від 30.05.2025р. про накладення штрафу, винесена суб`єктом владних повноважень в особі Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправно, оскільки на момент винесення даної постанови від 30.05.2025р. дія рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024. у справі № 903/693/24р. зупинена ухвалою Північного-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025р. у справі № 903/693/24., яка набрала законної сили, що унеможливлювало виконання рішення, тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р.(далі - Закон №1404-VIII).

Із змісту ст.1, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» видно, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

ч.5, ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п.1, п.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

ч.2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Отже, сам факт невиконання судового рішення без з`ясування оцінки і причин такого невиконання не може вважатись підставою для відповідальності боржника відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що 08.05.2025р. боржник Релігійної організації «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» звернувся до державного виконавця з заявою про зупинення вчинення виконавчого провадження № 77612316 від 25.03.2025р. з примусового виконання Наказу господарського суду Волинської області № 1 від 24.03.2025 р. (вих. № 2025/05/08-1 від 08.05.2025 року), яка мотивована зупиненням дії рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2024 року у справі № 903/693/24. До заяви долучена копія Ухвали Північного-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025р. у справі № 903/693/24 ( а.с.13)

Крім того, колегія суддів наголошує та звертає увагу, що у тексті заяви надано покликання на судове рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень- https://reyestr.court.gov.ua/Review/127074293. Відображена інформація, що судове рішення набрало законної сили 05.05.2025р. Однак, через пасивну поведінку та допущення бездіяльності щодо перевірки вказаного рішення, державний виконавець виніс оскаржувану постанову.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Згідно ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб- порталі судової влади України.

Від Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за результатами розгляду заяви про зупинення вчинення виконавчих дій (вих. № 2025/05/08-1 від 08.05.2025р.) надійшов лист (вих. № 68136/22.1-21 від 09.05.2025р.) наступного змісту:

«З приводу заяви від 08.05.2025р. про зупинення вчинення виконавчих дій, по виконавчому провадженню № 77612316 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області №1 від 24.03.2025р., на підставі п.2 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (ухвала Північно-Західного апеляційного Господарського суду від 05.05.2025р.), Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, повідомив наступне.

Станом на 09.05.2025р., ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.04.2025р. у справі № 903/693/24 частково задоволено заяву Релігійної організації "Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024р. у справі № 903/693/24 до 29 травня 2025 року. Відповідно до п.6 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець, 30.04.2025р. виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Копію постанови, згідно ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" направлено сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, станом на 08.05.2025р. державному виконавцю було відомо, що Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 травня 2025року у справі № 903/693/24 яка набрала законної сили 05 травня 2025 року, зупинено дію рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2024 року у справі № 903/693/24, на підставі якого видано Наказ Господарського суду Волинської області № 1 від 24.03.2025р. (виконавче провадженні № 77612316 від 25.03.2025р.) При цьому, у листі вих. № 68136/22.1-21 від 09.05.2025р. не зазначено щодо необхідності надання копії судового рішення, засвідченого гербовою печаткою.

Як наслідок, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності у державного виконавця підстав для зупинення виконавчого провадження з огляду на відсутність належним чином завіреної копії судового рішення.

Отже, державний виконавець мав не тільки встановити факт невиконання, але й пересвідчитись у поважності причин невиконання боржником рішення суду у встановлений виконавцем строк.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) та в чому причина невиконання судового рішення у відведений строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №821/1568/16.

За наведених обставин, сам факт невиконання судового рішення без з`ясування і оцінки причин такого невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника в силу вимог ст.75 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Виносячи оскаржувану постанову про накладення штрафу від 30 травня 2025 року, державний виконавець встановив лише факт невиконання судового рішення, однак не встановив причин його невиконання.

На момент винесення постанови від 30.05.2025р. дія судового рішення зупинена ухвалою суду від 05.05.2025р., яка набрада законної сили, що унеможливлювало виконання рішення.

Зупинення дії Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2024 року у справі № 903/693/24 є причиною, яка не лише перешкоджала боржнику виконати судове рішення, але й забороняла боржнику вчиняти дії з його виконання.

Однак, державний виконавець був зобов`язаний одразу зупинити виконавче провадження, а не проводити виконавчі дії (складення акту від 30.05.2025р.) та виносити постанову про накладення штрафу.

Тобто, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності шляхом накладення штрафу за невиконання судового рішення.

При вирішенні спору судом першої інстанції фактично розглянуто доводи Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та не взято до уваги, що державний виконавець не надав відповідної оцінки вказаним обставинам, яке у свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що аналізуючи наведені вище положення законодавства в контексті цієї справи слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця та направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2019р. у справі №420/70/19 зазначив, що визначальною умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання останнім виконавчого документа без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин та змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Поважність причин невиконання рішення суду оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №537/3986/16-а та від 21.01.2020р. у справі №640/9234/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки причини невиконання рішення суду, не можуть вважатися не поважними, а тому позов слід задоволити.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308,310,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Релігійної організації «Свято-Успенський кафедральний собор Української православної церкви» - задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 140/6286/25 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бичук Л.С. від 30.05.2025р. №77612316 про накладення штрафу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 07.11.2025р.