Справа № 160/24331/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,-
25 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні п`ятьох дітей.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому висловив небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якого військові, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставі перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, надавши підтверджуючий пакет документів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року в справі №160/33381/24 зобов`язано військову частину розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.10.2024 року про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на його утриманні п`ятьох дітей.

З листа Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) представнику позивача стало відомо, що до рапорту ОСОБА_1 не були надані достовірні витяги з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження на неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні ОСОБА_1 , інформації, що вони не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів чи інших соціальних виплат, нотаріально посвідченої згоди чи повідомлення матері цих дітей, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/24331/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

01 вересня 2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

02 вересня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

04 вересня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву вх.№46645/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до довідки виданої Радушенським старостинським округом Новопільської сільської ради №265 від 17.06.2024 року, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має склад сім`ї 7 осіб: ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (донька дружини), ОСОБА_5 (донька дружини), ОСОБА_6 (донька дружини) та ОСОБА_7 (донька дружини).

Відповідно до пункту 1.1 Наказу Міністерства оборони України №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» - Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153.

Згідно пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту встановлено Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерстві оборони України, затвердженим наказом МОУ № 531 від 06.08.2024, згідно пункту 2 розділу ІІІ якого командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, а за вимогами абзацу 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. (пункт 4 розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 260 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Згідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №, №7, №9, №9, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якого при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначає, що інформацію про те, що діти не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів не надано.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розгляд адміністративної справи №160/24331/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено.

09 вересня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив вх.№47460/25, в якій представник позивача не погоджується з доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими та помилковими, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, що свідчить про те, що діти не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів чи інших соціальних виплат, оскільки не мають на це права згідно вимог чинного законодавства.

Надаючи відповіді на адвокатські запити, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначає перелік документів, які не можуть бути надані військовослужбовцем, оскільки у свідоцтві про народження дітей запис про їх батьків було зроблено згідно ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 260 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених ст.26-2 названого Закону.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільняються з військової служби під час дії воєнного стану військовослужбовці, на утриманні яких перебуває троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Таким чином, чинне законодавство не встановлює обов`язку для військовослужбовця бути біологічним батьком для трьох і більше дітей, а передбачає саме факт перебування трьох і більше дітей на утриманні відповідної особи.

Представник позивача вважає, що факт підтверджений належними документами, які були додані до рапорту позивача про звільнення з військової служби.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №, №7, №9, №9, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до довідки виданої Радушенським старостинським округом Новопільської сільської ради №265 від 17.06.2024 року, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має склад сім`ї 7 осіб: ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (донька дружини), ОСОБА_5 (донька дружини), ОСОБА_6 (донька дружини) та ОСОБА_7 (донька дружини).

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому висловив небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якого військові, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставі перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, надавши наступні документи:

копію військового квитка серії НОМЕР_3 ; копію посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_4 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ; копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №6; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №7; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №9; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №9; посвідчення багатодітної сім`ї № НОМЕР_11 ; копію довідки №265 від 17.06.2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року в справі №160/33381/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та вирішено:

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду рапорту від 28.10.2024 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 28.10.2024 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні п`ятьох дітей.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

08 травня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року в справі №160/33381/24 розглянути рапорт позивача від 28.10.2024 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Листом Т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №25/102/12-С-56-Аз від 20.06.2025 року представника позивача повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 НГУ в черговий раз вимушена виконати забезпечені законом вимоги адвоката та в черговий раз надати йому одну й ту саму відповідь що не змінилася.

Крім того, підтверджуючих право на звільнення військовослужбовця документів, а саме: достовірних витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження на неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні; інформації, що вони не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів чи інших державних виплат; нотаріально посвідченої згоди чи повідомлення матері цих дітей не надано.

А отже, сам по собі факт права на звільнення без підтверджуючих документів не є підставою для звільнення військовослужбовця.

Листом Т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №25/102/12/31028-1513-2025 від 01 липня 2025 року на адресу начальника Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скеровано лист військової частини, відповідно до якого повідомлено наступне:

«Військова частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомляє про повне виконання волі військовослужбовця на розгляд рапорту та зазначеного рішення суду. Рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 було розглянуто. Рішення про звільнення останнього зі звільнення з військової служби, на підставі підпункту "т" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову" службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні п`ятьох дітей.

Просимо звернути увагу, що підтверджуючих право на звільнення військовослужбовця документів, а саме достовірних витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження на неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, інформації, що вони не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів чи інших державних виплат, нотаріально посвідченої згоди чи повідомлення матері цих дітей, що описана адвокатом військовослужбовця ситуація є реальною та дієвою в часі і відомості відносно цього не сфабриковані, рішення суду про встановлення чи підтвердження такого факту - не має. Сам по собі факт права на звільнення без підтверджуючих його документів не є підставою для звільнення військовослужбовця».

ОСОБА_1 вважає, що він має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки ним 28.10.2024 року надано повний пакет документів, що підтверджує його право на звільнення, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан. На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

У той же час, як зазначено у позовній заяві, позивач виявив своє небажання продовжувати військову службу та подав рапорт 28.10.2024 року про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно положень частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з пунктом 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно пункту 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Тобто у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

При цьому, військовослужбовець, подаючи рапорт про звільнення з військової служби, має обов`язок подати/направити такий рапорт у спосіб, у порядку та з дотриманням вищенаведеного чинного законодавства.

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби. При цьому відповідальні особи з ведення діловодства військової частини повинні прийняти рапорти та зареєструвати їх у журналі вхідної кореспонденції.

Обов`язок щодо реєстрації рапортів та подання його до розгляду (виконання) лежить на службі діловодства військової частини або там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства.

До того ж, у будь-якому випадку, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року в справі №160/33381/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та вирішено:

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не розгляду рапорту від 28.10.2024 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 28.10.2024 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні п`ятьох дітей.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

08 травня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року в справі №160/33381/24 розглянути рапорт від 28.10.2024 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Листом Т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №25/102/12-С-56-Аз від 20.06.2025 року представника позивача повідомлено, що підтверджуючих право на звільнення військовослужбовця документів, а саме: достовірних витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження на неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні; інформації, що вони не перебувають на утриманні біологічних батьків та не отримують аліментів чи інших державних виплат; нотаріально посвідченої згоди чи повідомлення матері цих дітей не надано.

Проаналізувавши викладене, суд частково погоджується з доводами представника відповідача та вважає, що для прийняття військовою частиною рішення про звільнення позивача з військової служби позивачем дійсно надано не повний пакет документів, який необхідний для прийняття об`єктивного та законного рішення.

Зокрема, позивачем не надано будь-яких документів від повноважних державних органів про те, що неповнолітні діти дружини не отримують аліментів або будь-якої іншої допомоги від держави чи інших осіб (не обов`язково це стосується біологічних батьків).

Також не надано згоди чи будь-яких пояснень від матері дітей ОСОБА_3 про перебування на утриманні ОСОБА_1 її дітей.

Приймаючи рішення в справі, суд також враховує, що прийняття рішення щодо звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями командира військової частини.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з позицією військової частини НОМЕР_1 НГУ та приходить до висновку про відсутність на цей час законних підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник