Справа № 160/20878/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні ді, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка полягала у нерозгляді по суті заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2025 року та ненаданні йому відповіді по суті цієї заяви, протиправною;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути по суті заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2025 року та надати йому на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідь по суті цієї заяви, а саме надати йому інформацію про заходи психологічної реабілітації, які з ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, були проведені у період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що військовою частиною протиправно не надано відповіді по суті заяви від 04.03.2025. Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на інформацію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.
Згідно наданого відповідачем відзиву на позов, ВЧ НОМЕР_1 позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні, зазначає, що на звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2025 року та від 04.03.2025 року було надано письмові відповіді з викладенням позиції по суті запитуваної інформації.
Також відповідач просить поновити строк на подання відзиву.
Суд, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, дійшов до наступного висновку.
У відповідності до частини 5 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Копію вказаної ухвали отримано уповноваженою особою відповідача 23.07.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку копії ухвали до електронного кабінету відповідача в "Електронному суді".
Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
В обґрунтування поданого клопотання заявник вказує, що внаслідок військової агресії російської федерації з 24.02.2022 року сили оборони України, до яких відноситься і відповідач, функціонують у надзвичайному режимі. Внаслідок проведення часткової мобілізації та збільшення кількості особового складу, кратно збільшилось навантаження на підрозділи, що здійснюють документальне оформлення всіх аспектів військової служби, в тому числі і на юридичну службу відповідача. Також кратно збільшилась і кількість судових проваджень за участю відповідача. Водночас під час війни зменшилась кількість корисного робочого часу, оскільки особовий склад відповідача змушений постійно реагувати на повітряні тривоги та енергетичну нестабільність.
З урахуванням наведеного, а також з метою забезпечення права відповідача на подання відзиву, з`ясування всіх обставин справи, суд визнає причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважними та вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, а також прийняти його до розгляду.
Також від позивача надійшла заява, в якій позивач просив позов задовольнити, навів відповідні пояснення.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , з 06.04.2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 .
17.09.2023 року позивач, виконуючи службові обов`язки у складі рекогносцировочної групи 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , через підрив на невідомому вибуховому пристрої внаслідок мінно-вибухової травми отримав численні поранення, що призвело до ампутації правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини правої гомілки.
15.07.2024 року позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення (з котлового забезпечення виключено з 16.07.2024 року).
22.01.2025 року позивачем через веб-портал Державної установи «Урядовий контактний центр» Військовій частині НОМЕР_1 було надіслано звернення, в якому позивач просив надати наступну інформацію:
які заходи соціально-психологічної адаптації з ним, як з військовослужбовцем, були проведені у період проходження мною військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року?
де та ким (на базі військової частини, полігону, у санаторно-курортних закладах, госпіталях Міністерства оборони України, в установах органів соціального захисту населення чи Міністерства охорони здоров`я України, силами волонтерів) з ним, як з військовослужбовцем, були проведені у період проходження мною військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року заходи соціально-психологічної адаптації?
У відповідь на це звернення Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 22.02.2025 року № 3487 позивачу було надано інформацію про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність Вашого звернення до безпосереднього командира».
04.03.2025 року позивач через веб-портал Державної установи «Урядовий контактний центр» Військовій частині НОМЕР_1 було надіслано звернення аналогічного змісту.
У зверненні позивач просив надати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 наступну інформацію: які заходи психологічної реабілітації зі ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, були проведені у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року?
Військова частина НОМЕР_1 в листі від 15.03.2025 року № 5031 який надісланий засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», повідомила позивача про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність Вашого звернення до безпосереднього командира».
Позивач вважає, що запитувану у запитах від 22.01.2025 та від 04.03.2025 йому не надано, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України "Про звернення громадян", регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. (ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян")
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян")
Нормою статті 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Згідно з нормами ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Приписами ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до положень ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Так, згідно ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Слід зазначити, що звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.03.2025, в якій просив надати йому інформацію щодо застосування щодо нього реабілітаційно-психологічних заходів.
Вказане звернення позивачем подано через Урядовий портал, тобто, в електронній формі.
Поштовим зв`язком відповідач листом від 15.03.2025 року № 5031 надав позивачу відповідь на електронне звернення від 04.03.2025 та повідомив позивача про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність Вашого звернення до безпосереднього командира».
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що інформація та відповідь, які відповідач надав за наслідками розгляду звернення позивача, свідчать про належне виконання ним своїх обов`язків, оскільки у відповіді на звернення відповідач надав чітку інформацію по суті запитуваного питання. Зважаючи на зміст запитуваної позивачем інформації, аргументи, які він навів, не доводять того, що відповідач, не надавши її, допустив бездіяльність.
Як наслідок, немає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 04.03.2025 року та зобов`язати відповідача надати інформацію про заходи психологічної реабілітації, які з ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, були проведені у період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року, оскільки, як вбачається з відповіді - такі заходи стосовно позивача не проводились.
Що ж до доводів позивача про те, що відповідь на звернення відповідачем направлена позивачу поштовим зв`язком, а ні на електронну адресу, як було зазначено у зверненні від 04.03.2025, суд зазначає, що це не вплинуло на висновок суду про відсутність бездіяльності відповідача, яку позивач просить визнати протиправною, адже, в дійсності, позивачем така відповідь отримана.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, із наданням правової оцінки дослідженим у справі письмовим доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 262, 295, 297 КАС України суд, -
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна