Справа № 127/12527/25
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/12527/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гуменюк К.П.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

06 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Сторони в судове засідання не з"явились. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Крушинського Д.І. серії ЕНА №4475777 від 11 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , 11.04.2025 о 12:32:02, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ GLE 350, д.н.з. НОМЕР_1 на шосе Р-18 7км 900м автодороги Р-18 Житомир-Сквира, рухався зі швидкістю 119 км/год в зоні дії знаку 5.49 (населений пункт Станишівка), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш, ніж на 50 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в намелених пунктах, та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.4 ст.122 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 4 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову серії ЕНА №4475777 від 11 квітня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію" може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає дозволену швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах не більше 50км/год.

Початок населеного пункту відповідно до Додатку 1 до Правил дорожнього руху (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2021 р. № 1091) «Дорожні знаки» позначається дорожнім знаком 5.49.

Адміністративним правопорушенням відповідно до ч.4 ст.122 КУпАП визнається перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

З оскаржуваної постанови, а саме пункту 5 вбачається, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 350, д.н.з. НОМЕР_1 під кермуванням ОСОБА_1 на автомобільній дорозі а/д Р-18 7 км + 900м рухався зі швидкістю 119 км/год в населеному пункті с. Станишівка, позначеному знаком 5.49. Також зазначено, що «швидкість вимірювалась приладом ТС000780. Фото, відео дод. з П.В. (додано з портативного відеореєстратора) Motorola vb400, номер 475802, 475844».

Як встановлено судом з роздруківки з приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000780 міститься система географічних координат з кутовими величинами місця фіксації швидкості, що знаходиться на місці вчинення адміністративного правопорушення, а саме автомобільна дорога Р-18 Житомир Попільня Сквира Володарка Ставище 7 км + 900 м, де згідно листа Служби автомобільних доріг у Житомирській області №05-03/2751 від 14.12.2021 розміщені дорожні знаки 5.49 «Станишівка».

Також на відео, долученому до матеріалів справи, факт перевищення позивачем швидкості зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000780, що підтверджується роздруківкою з даного пристрою.

При цьому, факт руху інспектора назустріч автомобілю позивача при здійсненні виміру швидкості за допомогою зазначеного вище приладу відеозаписом не підтверджено.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив посилання позивача у позовній заяві на дорожній знак 5.70, оскільки знаком «Автоматичної відеофіксації порушень Правил дорожнього руху» є саме знак п. 5.76. Наявність же дорожніх знаків для здійснення фіксації порушень швидкості приладом TruCam в ручному режимі Правилами дорожнього руху України не передбачено, так як дорожній знак 5.76 - «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» - встановлюється у разі здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів саме в автоматичному режимі, та не має жодного відношення до інкримінованого позивачу правопорушення, фіксація якого здійснювалась не в автоматичному режимі.

Окрім того, сама по собі наявність на відрізку автодороги дорожнього знаку 5.49, яким позначається початок населеного пункту, змушує водія зменшити швидкість руху відповідно до встановлених обмежень, а наявність чи відсутність дорожнього знаку 5.76 ніяким чином не впливає на обов`язковість дотримання водієм вимог Правил дорожнього руху.

Відносно доводів апелянта про порушення поліцейським ст. 40 Закону Про Національну поліцію в частині закріплення (розміщення) технічного засобу для вимірювання швидкості, колегія суддів зазначає, наступне.

Відповідно до Посібника користувача лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LT1 20/20 TruCam II, вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM II призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Вимірювач використовується під час контролю швидкості транспортних засобів підрозділами Національної поліції та уповноваженими організаціями. У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна. При цьому можливий режим відеофіксації. У автоматичному режимі при перевищенні встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів здійснюється фото/відеофіксація події, що має ознаки порушення ПДР. Конструкція вимірювача дозволяє визначити місце його встановлення.

Таким чином лазерний вимірювач TruCAM LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Відтак, фіксація поліцейським порушень ПДР приладом, який не був стаціонарно закріпленим, а знаходився в руках інспектора поліції не суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості та спростовує доводи апелянта в цій частині.

Безпідставними суд також визнав доводи позивача щодо ненадання йому інспектором для ознайомлення доказів вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такі твердження спростовуються відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому починаючи з 12:32:43 відеозапису (07:41 відеофайлу ехроrt-о6rf7) зафіксовано, як позивача одразу ж після зупинки ознайомлено з фото- та відеофіксацією правопорушення на приладі ТruCam, а починаючи з 12:34:16 відеозапису (09:15 відеофайлу ехроrt-о6rf7) його повторно ознайомлено із доказами перевищення швидкості, після чого, позивач підтвердив своє ознайомлення з даними матеріалами. Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в даному випадку.

Колегія суддів зазначає, що пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення поліцейським процедури розгляду справи, оскільки з переглянутого відеозапису вбачається, що працівник поліції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення дотримався вимог статті 279 КУпАП, в тому рахунку щодо роз`яснення особам, які беруть участь у розгляді справи, їх прав.

Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.