Справа № 554/12312/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 р. Справа № 554/12312/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 17.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Сініцин Е.М., м. Полтава, по справі № 554/12312/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 05.08.2025 року №1608 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 17 вересня 2025 року позовна заява повернута позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 17 вересня 2025 року про повернення позову у справі № 554/12312/25 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі на 01.01.2025 3028,00 грн. Таким чином, судовий збір за подачу позивачем ОСОБА_1 позову про визнання протиправною та скасування постанови № 1608 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05.08.2025 року мав складати 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп., який і був сплачений. Крім того, позивач посилається на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05 вересня 2025 року позовна заява залишена без руху в зв`язку з необхідністю виконати вимоги підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», та доплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На виконання ухвали суду 15.09.2025 року представник позивача направив до заяву про усунення недоліків, в якій вказував на обґрунтування сплаченої ним суми судового збору у розмірі 605,60 гривень відповідно до практики Верховного суду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про усунення недоліків не наведено жодного обґрунтування із посиланням на діючі норми права, що вказувало б на правові підстави альтернативних ставок судового збору, крім визначених в пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на те, що у наданий судом строк позивач не виконав вимоги ухвали Шевченківського районного суду міста Полтави від 05 вересня 2025 року, суд першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, дійшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина 5 статті 169 КАС України).

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Так, підставою для постановлення ухвали Шевченківського районного суду міста Полтави від 05 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без руху слугувало те, що позивачем сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви лише в розмірі 605 грн. 60 коп., а тому надано позивачеві строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків позовної заяви 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.

З цього приводу слід зазначити, що Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Пунктом 3 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить - 3 028 гривні.

Таким чином, при поданні даного позову до суду першої інстанції сплаті підлягав судовий збір у розмірі 605, 60 грн. (3 028, 00 грн. х 0,2).

З огляду на те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605, 60 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 18.08.2025 року (а.с. 1), то підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення без руху, з підстав неповної сплати судового збору у суду першої інстанції, не було.

Щодо позиції суду першої інстанції про відсутність підстав для врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у поставі від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що на суди (суддів) покладено імперативний обов`язок враховувати висновки щодо застосування конкретних норм права, викладених саме у постановах Верховного Суду.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зробила обов`язковий для застосування усіма судами (суддями) висновок: «Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Отже, неврахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у поставі від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, є безпідставним, а посилання на наявність окремої думки та твердження про те, що висновки, викладені в постановах Верховного Суду, не можуть слугувати самостійним джерелом права, а питання сплати судового збору у цій справі не є предметом спору, суперечать приписам ч. 5 ст. 242 КАС України.

Посилання суду першої інстанції про відсутність у ст. 4 Закону України «Про судовий збір» частини 5, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки процитована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 норма, за змістом якої, ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, викладена в п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Отже, фактично Великою Палатою допущено описку щодо визначення норми, що не впливає на зміст рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому наявні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про судовий збір» та неврахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладених у поставі від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 17.09.2025 по справі № 554/12312/25 - скасувати.

Справу № 554/12312/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення направити до Шевченківського районного суду міста Полтави для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій