Справа № 380/16590/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16590/25 пров. № А/857/38505/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства Державний інститут проектування міст "Містопроект" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/16590/25 за адміністративним позовом Державного підприємства Державний інститут проектування міст "Містопроект" до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
суддя у І інстанціїМартинюк В.Я.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року повернуто позовну заяву у справі № 380/16590/25 за адміністративним позовом Державного підприємства Державний інститут проектування міст "Містопроект" до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, зазначену у п.3 ч.1 ст.294 КАС України, суд апеляційної інстанції з урахуванням ч.2 ст.312 КАС України здійснює розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив скасувати постанову С-1/127 від 16.08.2002 року. У заяві від 02.09.2025 року позивач, зокрема, зазначив, що інформація про наявність рішення щодо накладеного арешту на будівлю та подальші обтяження щодо цієї будівлі стала відома йому з рішення державного реєстратора від 16.04.2025 року №78427812 про відмову у проведенні реєстраційних дій щодо оформлення прав на нерухоме майно, однак до суду з адміністративним позовом щодо скасування обумовленої постанови позивач звернувся лише 13.08.2025 року, пропустивши десятиденний строк звернення до суду.

Отож, суд першої інстанції повернув позовну заяву на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державне підприємство "Державний інститут проектування міст "Містопроект" (далі - позивач) звернулося у суд з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:

визнати протиправною відмову та скасувати постанову про арешт майна;

зобов`язати скасувати постанову С-1/127 від 16.08.2002 року.

Ухвалою від 18.08.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання нової редакції позовної заяви із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, чітко сформульованими позовними вимогами.

Ухвалою від 25.08.2025 року продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, а саме усунути зазначені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки шляхом долучення належним чином завіреної копії постанови С-1/127 від 16.08.2002 року; подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого.

02.09.2025 року від позивача надійшла заява, в якій зазначає, що не володіє вказаною постановою та просить її витребувати від відповідача.

Щодо строку звернення до суду то позивач зазначив, що інформація про наявність рішення щодо накладеного арешту на будівлю та подальші обтяження щодо цієї будівлі стала відома позивачу лише з рішення державного реєстратора від 16.04.2025 року №78427812 про відмову у проведенні реєстраційних дій щодо оформлення підприємством прав на нерухоме майно. Після отримання від державного реєстратора відмови у проведенні реєстраційних дій щодо оформлення Підприємством прав на нерухоме майно, на електронний запит ДП ДІПМ «Містопроект» було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна позивачу вперше стало відомо про наявність постанови С-1/1127 від 16.08.2002р., винесеної ВДВС Франківського району управління юстиції, вх.3213. Власником приміщень зазначено НДП «Капітель», інформація про яке відсутня і яке фактично власником або користувачем (орендатором) будівлі чи приміщень за вказаною адресою ніколи не було. Вищезазначена інформація державною виконавчою службою до відома позивача в порядку передбаченому чинним законодавством України не доводилась і з постановою С-1/1127 від 16.08.2002р. про арешт приміщень (за адресою: Львівська область, м. Львів, вулиця Чупринки Т. генерала, будинок 71) на момент її прийняття і надалі ДП ДІП «Містопроект» не було ознайомлено.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що про обставини щодо накладеного арешту на будівлю стало йому відомо з рішення державного реєстратора від 16.04.2025 року №78427812 про відмову у проведенні реєстраційних дій щодо оформлення підприємством прав на нерухоме майно.

Дослідивши рішення державного реєстратора від 16.04.2025 року №78427812, колегією суддів установлено, що вказане рішення не містить відомостей стосовно оскаржуваної постанови С-1/127 від 16.08.2002 року.

Водночас з інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухового майна №423916716, дата формування 24.04.2025 року убачається, що така довідка сформована за запитом представника Ходак Володимира Петровича, Код ЄДРПОУ запитувача -2497909 (яким є позивач -Державне підприємство Державний інститут проектування міст "Містопроект").

Також з вказаної інформаційної довідки убачається, що 15.01.2007 року о 16:24:616 год за номером №4354409 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора зареєстровано арешт приміщення за адресою Львівська област, м.Львів, вул. Генерала Чупринки, будинок 71 на підставі постанови С-1/127 від 16.08.2002 року ВДВС Франківського районного управління юстиції вх. 3213.

Відтак, зібраними у справі доказами підтверджується, що 24.04.2025 року позивачу стало достеменно відомо про обставини щодо накладеного арешту на обумовлену будівлю та подальші обтяження згідно постанови С-1/127 від 16.08.2002 року ВДВС Франківського районного управління юстиції, про що реєстратором на підставі вказаної постанови Львівська державна нотаріальна контора вчинено дії щодо реєстрації арешту.

Повертаючись до доводів скаржника з приводу наявності поважних обставин, через які позивач не міг звернутися до суду у встановлений десятиденний строк з дня, коли він дізнався про порушення його прав та інтересів, через відсутність у нього такої постанови С-1/127 від 16.08.2002 року ВДВС Франківського районного управління юстиції, то колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Вирішуючи питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів та відсутність у нього копії оскаржуваного документу. Позаяк при зверненні до суду позивач повинен довести той факт, що він не міг отримати невідкладно та своєчасно копію оскаржуваної постанови протягом певного строку від дати коли стало йому відомо про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Також позивачу слід було довести, що в період з дня коли йому стало відомо про порушення його прав, свобод чи інтересів (24.05.2025 року) він не міг протягом періоду до 13.08.2025 року звернутися до суду з позовом щодо оскарження спірної постанови.

З матеріалів справи убачається, що Державне підприємство Державний інститут проектування міст "Містопроект" звернулося 24.05.2025 року до Франківського відділу ДВС у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо зняття арешту за вказаною постановою С-1/127 від 16.08.2002 року.

Листом від 08.05.2025 року №33895 Франківський відділ ДВС у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформував позивача про зниження матеріалів обумовленого виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

До суду з адміністративним позовом щодо оскарження постанови С-1/127 від 16.08.2002 року позивач звернуся лише 13.08.2025 року (тобто через 3 місяці та 20 днів з моменту коли йому стало відомо про обставини щодо накладеного арешту на будівлю та подальші обтяження згідно постанови С-1/127 від 16.08.2002 року ВДВС Франківського районного управління юстиції), при цьому відсутність такої постанови не була перешкодою для складання позовної заяви та звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Також з матеріалів справи слідує, що позивач став вчиняти активні дії щодо витребування 04.09.2025 року від Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління юстиції копії оскаржуваної постанови зі збігом більш ніж чотири місяці, від дати коли йому стало відомо про порушення оскаржуваною постановою його прав (24.05.2025 року).

На що листом від 09.09.2025 року №1961 01-21 Львівським державним нотаріальним архівом Західного міжрегіонального управління юстиції невідкладно надано позивачу відповідь, разом з якою надіслано копію оскаржуваної постанови.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивачем не приведено жодних обставин та доказів з приводу наявності у нього об`єктивних та непереборних перешкод, які не залежали від його волі для звернення у період з 24.05.2025 року по 13.08.2025 року до Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління юстиції для отримання копії постанови С-1/127 від 16.08.2002 року з метою ознайомлення з її змістом та своєчасного оскарження до суду.

Колегія суддів також звертає увагу, що триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зауважує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач не навів жодних об`єктивних причин та перешкод, а також доказів, які заважали йому невідкладно звернутися у період з 24.05.2025 року до 13.08.2025 року до Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління юстиції із запитом про отримання копії постанови С-1/127 від 16.08.2002 року та своєчасно звернутися до суду з цим адміністративним позовом у визначений ч.2 ст.287 КАС України десятиденний строк з дня, коли особа дізналася (24.05.2025 року) про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, за таких обставин суд висновує, що позивачем не викладені поважні причини пропуску строку звернення до суду у період з 24.05.2025 року по 13.08.2025 року, так і не долучені докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви, позаяк викладені представником позивача причини (обставини) пропуску строку звернення до суду не є поважними та підстав для його поновлення немає.

Згідно із п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу. Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Державний інститут проектування міст "Містопроект" залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/16590/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос