Справа № 400/11431/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11431/24

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

повний текст судового рішення

складено 16.05.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФУ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУПФУ в Чернівецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУПФУ в Рівненській області) та просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії ГУПФУ в Миколаївській області №11/2 від 30.09.2024 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до частини 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09.07.2003 року (далі Закон №1058) період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998 на ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника, рішення ГУПФУ в Рівненській області №61 від 23.07.2024 та рішення ГУПФУ в Чернівецькій області №61 від 21.11.2024 про відмову призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській, ГУПФУ в Рівненській області та ГУПФУ в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), до пільгового стажу період роботи ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника 2,3,4 розряду з 12.07.1988 по 01.12.1998; період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 24.09.2002 та навчання у середньому професійному технічному училище №7 м.Миколаєва за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1987 по 07.07.1988;

- зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській, ГУПФУ в Рівненській області та ГУПФУ в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 01.12.1999 та роботу в якості фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 ) у період з 07.04.2006 по 27.09.2011;

- зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській, ГУПФУ в Рівненській області та ГУПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 19,03.2024 року, з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року №1- р/2020 та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії ГУПФУ в Миколаївській області №11/2 від 30.09.2024 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998 на ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника, рішення ГУПФУ в Рівненській області №61 від 23.07.2024 та рішення ГУПФУ в Чернівецькій області №61 від 21.11.2024 про відмову призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУПФУЦ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника 2,3,4 розряду з 12.07.1988 по 01.12.1998; період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 24.09.2002 та навчання у середньому професійному технічному училище №7 м.Миколаєва за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1987 по 07.07.1988, а також зарахувати до загального страхового стажу період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 01.12.1999 та роботу в якості фізичної особи - підприємця у період з 11.06.2007 по 30.09.2009 та повторно розглянути заяву від 16.07.2024 з урахуванням зарахованих періодів та висновків суду у даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянти просили його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2024 позивачка звернулась до ГУПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону №1058.

За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до ГУПФУ в Рівненській області.

За результатами розгляду заяви, 23.07.2024 ГУПФУ в Рівненській області прийнято рішення за №1 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зі змісту рішення вбачається, що при опрацюванні наданих позивачкою документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, ГУПФУ в Рівненській області розраховано стаж, який склав 18 років 9 місяців 6 днів. Пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 документами не підтверджено. Вік заявника 52 роки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано: - період роботи з 12.07.1988 по 31.12.1994 в ЗАТ Судбудізоляція згідно довідки від 12.05.2009 №196, оскільки зазначений період не потребує підтвердження відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 Про затвердження Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, при Головному управлінні Пенсійного фонду України. Було повідомлено, що пільговий стаж роботи за Списком №2 не зараховано, оскільки необхідно надати документи на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи до пільгового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах (далі - Комісія) відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058.

30.09.2024 відбулося засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії ГУПФУ в Миколаївській області та було розглянуто надані позивачкою документи для підтвердження пільгового стажу.

За результатами розгляду документів, Комісія прийняла рішення №11/2 від 30.09.2024:

- зарахувати період роботи з 12.07.1988 по 21.08.1992 до страхового стажу із важкими та шкідливими умовами праці відповідно до п.2. ч.2 ст.114 Закону №1058;

- відмовити в зарахуванні до страхового стажу із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 періоду роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998 в зв`язку з відсутністю даних про проведення атестації робочих місць за умовами праці ізолювальника.

15.11.2024 позивачка повторно звернулась до ГУПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону №1058.

За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії позивачки була передана на розгляд до ГУПФУ в Чернівецькій області.

За результатами розгляду даної заяви, 21.11.2024 ГУПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення за №61 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

ГУПФУ в Чернівецькій області при опрацюванні наданих позивачкою документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах розраховано стаж, який склав 18 років 9 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу позивачки зараховано всі періоди. Пільговий стаж особи за становить 4 роки 1 місяць 11 днів. Вік заявника 52 роки. Пільговий стаж зарахований згідно рішення комісії при ГУПФУ в Миколаївській області №11/2 від 30.09.2024.

Підставою для відмови в призначенні пенсії стало те, що згідно з положеннями ст.114 Закону №1058 на момент звернення позивачки врегульоване визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і за наявності, зокрема, у жінок страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV. Отже, відмова відповідачів в призначені позивачці пенсії з підстав недосягнення нею 55 річного віку є протиправною.

Також суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, у тому числі уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема відомостей про умови праці, характер виконуваної роботи.

Судом також вказано на те, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Крім того, суд дійшов висновку, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців, та що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII, що набрав чинності 11.10.2017, доповнено Закон №1058-IV розділом XIV1, який містить абзаци один-чотирнадцять пункту 2 частини другої статті 114 такого змісту:

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VIII збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 (далі - Рішення №1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Пунктом 3 Рішення №1-р/2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 для жінок. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов до висновку, що вони суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Так, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Таким чином суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова відповідачів в призначені позивачці пенсії з підстав недосягнення нею 55 річного віку є протиправною.

Стосовно не зарахування до страхового стажу із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 від 09.07.2003 року період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998 на ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальник у зв`язку з відсутністю даних про проведення атестації робочих місць, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі Порядок).

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас пільговий стаж, роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383).

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

За приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У пункті 4.3 Порядку №383 визначено, що у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку №637 (п.10 Порядку № 383).

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, у тому числі уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема відомостей про умови праці, характер виконуваної роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17, від 02 грудня 2021 року у справі №263/9464/16-а.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , довідки ЗАТ Судбудізоляція від 12.05.2009 №196, виданій на підставі наказів з особового складу, позивачка у спірний період працювала ізолювальником на ізоляції холодних та гарячих трубопроводів виробами і матеріалами, азбестовими тканинами та виробами з пінопласту. Також, у довідці зазначено, що професія передбачена Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, яка діяла до 31.12.1991.

При цьому, колегія суддів також вважає необґрунтованою позицію відповідачів щодо зазначення у довідці про не проведення атестації робочих місця, враховуючи наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої Постановою КМУ 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Більш того, обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Колегія суддів наголошує, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великою Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що період роботи позивачки слід зарахувати до пільгового стажу період роботи ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника 2,3,4 розряду з 12.07.1988 по 01.12.1998; період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 24.09.2002, а також до загального страхового стажу період роботи на ДП Суднобудівельний завод на посаді ізолювальника судового 4 розряду з 21.12.1998 по 01.12.1999. Тому, Рішення засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії ГУПФУ в Миколаївській області №11/2 від 30.09.2024 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998 на ЗАТ Судбудізоляція на посаді ізолювальника слід скасувати.

Стосовно, незарахування до пільгового стажу позивачки навчання у середньому професійному технічному училище №7 м.Миколаєва за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1987 по 07.07.1988, апеляційний суд зазначає, що згідно із п.д ч.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 2 статті 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 року по справі №520/15931/16-а, від 30.03.2021 року по справі № 595/495/17.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.09.1987 по 07.07.1988 позивачка навчалась у середньому професійному технічному училище №7 за професією ізолювальник гіо тепло ізоляції та ізолювальник гідроізоляції. Навчання підтверджується атестатом №179 від 08.07.1988 року та записом у трудовій книжці, а саме за №№ 1,2 01.09.1987 - 07.07.1988 - до початку роботи в МСУ - 43 навчалась в СПТУ 7, атестат №179.

12.07.1988, тобто відразу після закінчення навчання у СПТУ №7, позивачку було прийнято на посаду ізолювальника на ЗАТ Судбудізоляція (раніше Миколаївське СУ №43 тресту Теплоізоляція), що підтверджується записом у трудовій книжці, а саме за №3 від 12.07.1988 - прийнята ізолювальником 1 розряду, наказ 71-к від 12.07.1988.

Відтак, за наведених обставин, відповідно до частини 2 статті 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту період навчання позивачки з 01.09.1987 по 07.07.1988 має бути зараховано до її пільгового стажу, що дає право на пільгову пенсію за віком за Списком №2, оскільки перерва між днем закінчення навчання (07.07.1988) і днем зарахування на роботу за набутою професією (12.07.1988) не перевищила трьох місяців.

Враховуючи наведене, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачі, відмовляючи зарахувати період навчання позивача до стажу роботи позивачки, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, діяли протиправно.

Що стосується не зарахування до загального страхового стажу період роботи в якості фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно пункту 2.1 Розділу ІІ Порядоку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Згідно пп.1 п.3-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

2) з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно абзацу 2 і 3 пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, відповідно до пункту абзацу 3 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі №643/20104/15-а.

Зі змісту листа ГУДПС у Миколаївській області від 08.11.2024 року вбачається, що позивачка з 03.05.2006 по 15.07.2014 перебувала на обліку як фізична особа-підприємець. Так, згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи №017755 було зареєстровано, а згідно відомостей з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП було припинено 15.07.2014.

Також з листа вбачається, що позивачка з 03.05.2006 по 10.06.2007 перебувала на загальній системі оподаткування, з 11.06.2007 по 30.09.2009 перебувала на спрощеній системі оподаткування, з 01.10.2009 по 27.09.2011 перебувала на загальній системі оподаткування.

Отже, періоди, коли позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування підлягають зарахуванню до страхового стажу, а саме: з 11.06.2007 по 30.09.2009, які були протиправно не зараховані відповідачами, про що вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Резюмуючи усе вищевикладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що рішення ГУПФ України в Рівненській області №61 від 23.07.2024 та рішення ГУПФУ в Чернівецькій області №61 від 21.11.2024 про відмову призначення пенсії на пільгових умовах позивачці є протиправними та підлягають скасуванню.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що належним та ефективним способом захисту права позивачки є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву з урахуванням висновків суду.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький