Справа № 440/4887/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/4887/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, в якій просив:

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 №8 від 08.01.2022 в частині про самовільне залишення військової частини ОСОБА_2 та скасувати його в цій частині;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, які не були здійснені внаслідок винесення незаконного наказу про самовільне залишення військової частини - грошове забезпечення та інші.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини № НОМЕР_3 про визнання наказів протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 апеляційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 по справі №440/4887/24 скасовано в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Адміністративну справу № 440/4887/24 в цій частині направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 по справі № 440/4887/24 залишено без змін.

Отже, предметом позову у цій справі є:

- визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язання відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникло право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є батьком ОСОБА_2 , який служив за контрактом у Збройних Силах України, мав статус учасника бойових дій та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 96 від 05.04.2021 прибув для проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_1 та був призначений на посаду заступника командира бойової машини навідника- оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти, маючи звання молодший сержант. З початку військової агресії російської федерації проти України 24.01.2022 ОСОБА_2 телефонував позивачу та іншим родичам і повідомляв, що проходить військову службу у АДРЕСА_1 та захищає місто від загарбницьких військ російської федерації. Згідно відомостей лікарського свідоцтва про смерть № 010-3509 від 08.06.2022 смерть ОСОБА_2 сталася на території металургійного комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в березні 2022 року (точна дата невідома), а причиною смерті є відкрита рана передньої поверхні грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені. Після встановлення причини смерті загиблого сина на підставі лікарського свідоцтва про смерть було складено актовий запис № 355 від 01.08.2022 та отримано свідоцтво про смерть НОМЕР_4 , в якому зазначено, що місцем смерті є м. Маріуполь Донецької області. Однак згідно наказу командира в/ч НОМЕР_3 № 63 від 03.03.2023 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу, із посиланням на те, що смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. На звернення щодо не розрахунку із загиблим військовослужбовцем, в тому числі коштів на поховання, позивачем отримано грошовий атестат за вих. № 8445 від 21.12.2023, з якого слідує, що станом на 01.03.2022 ОСОБА_2 нараховувався лише посадовий оклад, інші виплати становлять 0 грн, хоча достеменно відомо, що ОСОБА_2 проходив військову службу і у цей час, помер орієнтовно 2- 5 березня 2022 року, а причина смерті через бойові дії встановлена у липні 2022 року після обміну тілами захисників Азовсталі, а до цього часу він був безвісти зниклим. Таким чином, на переконання позивача, відомості у грошовому атестаті є явно неправдивими і підтверджують факт незаконного припинення виплат військовослужбовцю, який безвісти зник. При цьому в інших відмітках грошового атестату зазначено, що смерть військовослужбовця настала під час здійснення самовільного залишення військової частини, хоча насправді смерть настала в результаті бойових дій, через бойові травми та настала не в місці віртуального самовільного залишення військової частини, а в місті, в якому дислокувалась його військова частина у АДРЕСА_1 , на заводі Азовсталь, який тривалий час оборонявся, коли решта міста була окупована.

Позивач звертав увагу на те, що статтею 407 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, тому у разі наявності факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 з 07.01.2022 до часу загибелі на початку березня 2022 року, його повинні були оголосити у розшук, але такого не було, внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не здійснювалось.

На переконання позивача, видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено, а по факту самовільного залишення військової частини до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не притягувався.

Позивач вказував, що видача наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини порушує його права, оскільки як близький родич загиблого (батько) має право звільнитись із військової служби через загибель сина, а також він та інші члени сім`ї загиблого мають право отримати виплати через загибель ОСОБА_2 .

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

Представник Військової частини НОМЕР_2 у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 07.01.2022 року за вх. №43 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_3 про те, що близько 18:00 год, 07.01.2022 під час контрольної перевірки особового складу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 було виявлено відсутність заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 . Факт самовільного залишення військової частини підтверджується також наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2022 №8. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2022 року № 7 призначено службове розслідування, яким було встановлено, що 07.01.2022 року заступник командира бойової машини - навідник-оператор 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , свідомо самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 пункт тимчасової дислокації якої знаходиться у АДРЕСА_2 .

Представник відповідача звертав увагу, що командиром військової частини НОМЕР_2 було направлено до Державного бюро розслідувань матеріали службового розслідування по даному факту, за яким слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР розташованого у місті Краматорську було внесено відомості до ЄРДР за №0008555.

Також зазначав, що за фактом смерті ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.07.2022 року № 168 призначено службове розслідування. Службовим розслідуванням було встановлено, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 настала не під час виконання обов`язків військової служби, так як ОСОБА_2 з 07.01.2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 . З 17.01.2022 року виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Смерть заступника командира бойової машини-навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 настала не під час виконання обов`язків військової служби, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (додаток витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2022 №169).

Вказував, що, враховуючи окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року, в якому роз`яснено механізм та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, у зв`язку з відсутністю на службі з 07.01.2022 року виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_2 є безпідставними та незаконними.

Представник Міністерства оборони України у відзиві на позовну заяву також заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем за позовом, що розглядається, оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , при цьому, є очевидним, що посада, на якій у військовій частині проходив службу позивач, не належить до повноважень Міністра оборони України, а отже, виходячи зі змісту приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, у даному випадку будь-які рішення стосовно виплати позивачу грошового забезпечення, належного загиблому військовослужбовцю, не здійснюється Міністерством оборони України.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, про визнання наказів протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини - прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4887/24. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків відмовлено. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від Військової частини НОМЕР_2 задоволено. Витребувано від Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 8 від 08.01.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.02.2023 № 67-РС, наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023, а також усіх документів, на підставі та з врахуванням яких прийнято наказ № 63 від 03.03.2023, усіх наказів командира військової частини НОМЕР_2 щодо проходження служби ОСОБА_2 , звернень ОСОБА_1 та рішень, прийнятих за результатами їх розгляду. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від операторів мобільного зв`язку відмовлено.

Ухвалою суду від 22.08.2025 про витребування доказів повторно витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 20 лютого 2023 року № 67-РС. Витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 лютого 2023 року № 67-РС, розпорядчих документів стосовно ОСОБА_2 під час перебування його у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 із 17 січня 2022 року по березень 2022 року (за наявності), документів щодо підстав прийняття наказів по особовому складу стосовно військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчені копії усіх облікових документів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

23.09.2025 судом зареєстровано клопотання Військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони у справі у порядку статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 23.09.2025 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони задоволено. Допущено заміну відповідача у справі №440/4887/24 Військову частину НОМЕР_2 на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). Повторно витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 лютого 2023 року № 67-РС, усіх розпорядчих документів стосовно ОСОБА_2 під час перебування його у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 із 17 січня 2022 року по березень 2022 року (за наявності).

29.09.2025 до суду надійшли документи від Військової частини НОМЕР_1 .

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить відмітка у паспорті позивача НОМЕР_6 /а.с. 58 60, т. 1 /, а також копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_7 /а.с. 62, т. 1/.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2021 № 96 /а.с. 50, т. 1/ ОСОБА_2 , заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 05.04.2021 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення, визнано таким, що з 05 квітня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

07.01.2022 року за вх. №43 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_3 про те, що близько 18:00 год. 07.01.2022 під час контрольної перевірки особового складу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 було виявлено відсутність заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 , військовослужбовець самовільно залишив територію військової частини без зброї, пошуки силами підрозділу результату не дали, на телефонні дзвінки не відповідає /а.с. 243, т. 1/.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2022 року № 7 призначено службове розслідування за фактом відсутності на вечірній перевірці ОСОБА_2 /а.с. 243, зворотній бік, - 244, т. 1/.

Також наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2022 № 8 вирішено вважати таким, що 07.01.2022 самовільно залишив військову частину старшого солдата ОСОБА_2 , знято його зі всіх видів забезпечення /а.с. 11, т. 2/.

Службовим розслідуванням встановлено та в Акті службового розслідування зафіксовано, що 07.01.2022 року заступник командира бойової машини - навідник-оператор 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , свідомо самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 пункт тимчасової дислокації якої знаходиться у АДРЕСА_2 . Окрім того, оскільки старший солдат ОСОБА_2 , залишив розташування військової частини 07.01.2022 року, та на момент проведення службового розслідування в розташування військової частини не повернувся, та станом на час проведення службового розслідування, жодних належних та допустимих доказів у підтвердження поважності причин відсутності на службі понад 10 діб не надав, отже був відсутній на службі без поважних причин більше ніж 10 діб, проводив час на власний розсуд , усвідомлюючи негативний характер своїх дій та настання покарання, чим порушив вимоги ст. 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 2 ст. 11, 12, 13, 14, 16, 17, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин понад десять діб в діях старшого солдата ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України /а.с. 3, зворотній бік 5, т. 2/.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по основній діяльності) від 04.02.2022 № 9 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статті 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 2 статті 11, 12, 13, 14, 16, 17, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана (п. 2), позбавлено його 100 % премії за січень місяць 2022 року та призупинено нарахування грошового забезпечення (п. 3), доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи копії матеріалів службового розслідування направити до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ (п. 4) /а.с. 6 7, т. 2/.

У свою чергу наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.01.2022 № 17 старшого солдата ОСОБА_2 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 із 17 січня 2022 року /а.с. 12, т.2/.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 010/3509 від 08.06.2022 /а.с. 53 -54, т.1/ ОСОБА_2 помер у березні 2022 року (число невідомо), смерть настала на металургійному комбінаті «Азовсталь», причина смерті відкрита рана передньої поверхні грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені.

Факт смерті ОСОБА_2 у березні 2022 року засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 02.08.2022 Новосанжарським відділом ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а.с. 64, т.1/.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 № 67-РС виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю (загибеллю) старшого солдата ОСОБА_2 , колишнього заступника командира бойової частини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 /а.с. 55, зворотній бік, т.2/. У наказі зазначено, що смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

На підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 лютого 2023 року № 67-РС, пунктом 3.1. наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.03.2023 № 62 /а.с. 12, зворотній бік, т.2/ вирішено старшого солдата ОСОБА_2 , колишнього заступника командира бойової машини навідника -оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Маріуполь Донецької області внаслідок відкритої рани передньої поверхні грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, облікові документи направити для подальшого обліку і зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Календарна вислуга років у Збройних Силах України станом на 01.08.2022 становить 04 роки 04 місяців 02 дні.

Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, позивач оскаржив його до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За приписами частини 4 статті 24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

В силу положень пунктів 1, 2 частини другої статті 21-4 Закону №2232-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Частиною 3 статті 21-4 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 21-4 Закону №2232-XII право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця мають члени сім`ї, батьки загиблого (померлого) військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Розмір, підстави і порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця визначені статтями 16, 16-1 16-4 Закону № 2011-XII.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз викладених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що самовільне залишення військовослужбовцем військової частини має наслідком призупинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини або місця служби до дня повернення, про що оголошується наказом командира військової частини, а також призупинення військової служби у разі внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з дня внесення таких відомостей.

При цьому суд акцентує увагу, що частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено вичерпний перелік умов, за яких військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, а саме:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Виходячи з наведених умов, очевидним є те, що військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, до моменту його повернення, не вважається таким, що виконує обов`язки військової служби.

Предметом спору у цій справі є наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Пунктом 3.1. вказаного наказу вирішено старшого солдата ОСОБА_2 , колишнього заступника командира бойової машини навідника -оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Маріуполь Донецької області внаслідок відкритої рани передньої поверхні грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, облікові документи направити для подальшого обліку і зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначено, що смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

В якості підстави наказу зазначено: свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 лютого 2023 року № 67-РС /а.с. 12, зворотній бік, т.2/.

Варто зауважити, що судом з матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2022 № 8 вирішено вважати таким, що 07.01.2022 самовільно залишив військову частину старшого солдата ОСОБА_2 , знято його зі всіх видів забезпечення /а.с. 11, т. 2/.

Надалі, за наслідками службового розслідування, наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по основній діяльності) від 04.02.2022 № 9 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статті 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 2 статті 11, 12, 13, 14, 16, 17, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана (п. 2), позбавлено його 100 % премії за січень місяць 2022 року та призупинено нарахування грошового забезпечення (п. 3), доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи копії матеріалів службового розслідування направити до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ (п. 4) /а.с. 6 7, т. 2/.

При цьому службовим розслідуванням встановлено та в Акті службового розслідування зафіксовано, що 07.01.2022 року заступник командира бойової машини - навідник-оператор 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , свідомо самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 пункт тимчасової дислокації якої знаходиться у АДРЕСА_2 та на момент проведення службового розслідування в розташування військової частини не повернувся.

Суд зазначає, що доказів повернення ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 або до військової частини НОМЕР_1 , до якої старшого солдата ОСОБА_2 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.01.2022 № 17 /а.с. 12, т.2/ матеріали справи не містять.

Згідно з письмовими поясненнями представника військової частини НОМЕР_1 на виконання ухвали суду від 23.09.2025 /а.с. 57 58, т.2/ у період з 07.01.2022 по 24.02.2022 ОСОБА_2 для продовження виконання обов`язків військової служби в розташування військової частини НОМЕР_2 не повертався. 24.02.2022 рф розпочато повномасштабне вторгнення на територію України, в період з 24.02.2022 по 20.05.2022 у місті Маріуполі Донецької області велися активні бойові дії, населений пункт було оточено противником. Наказу вибувати до міста Маріуполь ОСОБА_2 не мав, так само бойового наказу (бойового розпорядження) виконувати обов`язки військової служби у цьому населеному пункті. Як військовослужбовець, що перебуває в розпорядженні чи іншому статусі в місті Маріуполі, ОСОБА_2 не був.

З наведеного слідує, що на час смерті ОСОБА_2 у березні 2022 року (число невідомо) на металургійному комбінаті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », причина смерті відкрита рана передньої поверхні грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 010/3509 від 08.06.2022 /а.с. 53 -54, т.1/, ОСОБА_2 не виконував обов`язки військової служби у розумінні частини 4 статті 24 Закону №2232-XII.

Належних, допустимих і достатніх доказів виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби у АДРЕСА_1 на дату його смерті (березень 2022 року) сторонами до суду не надано.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що з початку військової агресії російської федерації проти України 24.01.2022 ОСОБА_2 телефонував позивачу та іншим родичам і повідомляв, що проходить військову службу у АДРЕСА_1 та захищає місто від загарбницьких військ російської федерації. Наведені пояснення позивача не можуть слугувати доказом фактичного виконання ОСОБА_2 військових обов`язків.

Та обставина, що смерть ОСОБА_2 настала у м. Маріуполь, на заводі Азовсталь, також не може бути єдиною підставою для висновку про виконання останнім військових обов`язків, оскільки загальновідомим є факт, що на території заводу «Азовсталь» під час облоги Маріуполя перебували і мирні жителі, які ховалися в підвалах і бомбосховищах заводу від обстрілів російських військ.

Стосовно посилань позивача на те, що статтею 407 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, тому у разі наявності факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 з 07.01.2022 до часу загибелі на початку березня 2022 року, його повинні були оголосити у розшук, але такого не було, внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не здійснювалось, суд зауважує таке.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по основній діяльності) від 04.02.2022 № 9 «Про результати службового розслідування», яким за порушення вимог статті 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 2 статті 11, 12, 13, 14, 16, 17, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана (п. 2), доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи копії матеріалів службового розслідування направити до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ (п. 4) /а.с. 6 7, т. 2/.

Несвоєчасне направлення таких матеріалів та не внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_2 військової частини або місця служби не спростовує зафіксований наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2022 № 8 факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_2 /а.с. 11, т. 2/, у зв`язку з чим призупинено виплату грошового забезпечення, який надалі підтверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по основній діяльності) від 04.02.2022 № 9 «Про результати службового розслідування».

Доказів скасування таких наказів, як і неправомірності проведення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

У свою чергу суд враховує, що за фактом, викладеним у повідомленні військової частини НОМЕР_2 № 5692 від 09.08.2024 щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_2 , Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008555 від 26.08.2024 за ч. 4 ст. 408 КК України /а.с. 9, зворотній бік, т.2/.

Доказів, що в межах вказаного кримінального провадження не підтверджено факт самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_2 , сторонами до суду не надано.

Враховуючи наведене, суд констатує, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, є законним та обґрунтованим.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 63 від 03.03.2023 в оскаржуваній частині, як і похідні позовні вимоги про зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникло право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, задоволенню не підлягають.

Окремо суд зауважує, що позовні вимоги до Міністерства оборони України є взагалі безпідставними, оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , посада, на якій у військовій частині проходив службу позивач, не належить до повноважень Міністра оборони України, будь-яких наказів стосовно позивача Міністерство оборони України не приймало, як і будь-які рішення стосовно виплати позивачу грошового забезпечення, належного загиблому військовослужбовцю.

Отже, у позові належить відмовити у повному обсязі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а відповідачами судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, не понесені, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Міністерства оборони України (проспект Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол