Справа № 160/30168/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 листопада 2025 рокуСправа №160/30168/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025, якій дорівнює 180 календарних днів, з врахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 по справі №160/7006/24 у сумі 279525,54 грн.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсації втрати частини доходу у зв`язку із своєчасно не виплаченого грошового забезпечення з 10.03.2022 по 01.07.2025;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення з 10.03.2022 по 01.07.2025 у сумі 56127,45 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Позивачу встановлено десятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду від 24.10.2025 року позивач надав заяву від 05.11.2025 року, в якій просить поновити строк звернення до адміністративного суду. Надана заява обгрунтована тим, що позивач 30.07.2025 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом з аналогічними позовними вимогами. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 по справі №160/7006/24 позовна заява позивача була залишена без руху, а ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 по справі №160/7006/24 позовна заява позивача була повернута позивачеві. Причиною повернення позову стало відсутність ціни позову, яка виникла у результаті неналежних дій відповідача, так як представник позивача 07.07.2025 звертався до відповідача з відповідним адвокатським запитом № 07/07/25 для надання всіх складових для нарахування ціни позову. Відповідь на адвокатський запит від 07.07.2025 № 07/07/25 не надіслана представнику позивача по теперішній час 27.08.2025 представник позивач звернувся з повторним адвокатським запитом № 27/08/25 до відповідача з аналогічними вимогами та лише 17.09.2025, відповідач надіслав засобами поштового зв`язку на адресу представника позивача відповідь на адвокатський запит. Позивач звернувся з позовними вимогами щодо нарахування та виплати середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025 та нарахування та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення з 17.05.2023 по 01.07.2025, ще 30.07.2025, згідно з вимогами ч. 5 ст. 122 у місячний строк, так як позивач отримав належне грошове забезпечення лише 01.07.2025.

Перевіривши надану заяву, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, який відповідно до частини 1 статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2 та 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 1 статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями КЗпП України.

Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання застосування приписів статті 122 КАС України у співвідношенні до положень КЗпП України і практика Верховного Суду у подібних спорах сформована так, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова Верховного Суду від 30.05.2024 р. у справі №280/6009/23).

Однак, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 р. по справі №240/532/20 висловлено правову позицію, відповідно до якої строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору в частині вимог, які стосуються несвоєчасного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України та відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

Вказану позицію Судової палати Верховного Суду підтримано Верховним Судом у постановах від 07.02.2023 р. у справі №480/2878/22, від 09.03.2023 р. у справі №380/493/21, від 16.03.2023 р. у справі №160/20711/21, від 28.06.2023 р. у справі №560/11489/22, від 29.06.2023 р. у справі №640/13028/21, від 07.09.2023 р. у справі №160/914/23, від 28.09.2023 у справі №420/5436/22, від 31.10.2023 р. у справі №240/15141/22, від 23.11.2023 р. у справі №420/10397/23 та від 09.01.2024 р. у справі №620/3102/20.

Натомість, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу і таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2025 р. по справі №560/19282/2 зауважив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а відтак, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеної виплати обмежується місячним строком (частина 5 статті 122 КАС України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, висловленій у постанові від 11.02.2021 р. в справі №240/532/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 оскаржуються дії військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), зокрема, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025.

У свою чергу перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався з дати фактичного розрахунку з позивачем.

Позивачем самостійно в позовній заяві зазначено, що 01.07.2025 на картковий рахунок позивача від відповідача поступило цільовим зарахуванням сума 112204,90 грн., згідно з копією операції зарахування на картковий рахунок позивача від 01.07.2025 АТ КБ "ПриватБанку" на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 по справі № 160/7006/24.

Таким чином, перебіг строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався 01.07.2025 року.

Проте, із позовною заявою позивач звернувся до суду 17.10.2025 року (дата формування документа в системі «Електронний суд»), тобто із значним порушенням місячного строку звернення до суду.

30.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2023 по 01.07.2025, якій дорівнює 180 календарних днів, з врахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 по справі №160/7006/24;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із своєчасно не виплаченого грошового забезпечення з 17.05.2023 по 01.07.2025;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення з 17.05.2023 по 01.07.2025.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/22354/25.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 по справі №160/22354/25 позовна заява позивача була залишена без руху, а ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 по справі №160/22354/25 позовна заява позивача була повернута позивачу.

Щодо доводів позивача про звернення до суду з аналогічними вимогами у встановлений законом строк, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що факт попереднього звернення до суду з позовною заявою не є підставою для поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки надання особі, яка бере участь у справі права на повторне звернення до суду з позовною заявою, не звільняє таку особу від дотримання встановленого законом строку на подання позовної заяви.

Подання первинної позовної заяви позивачем не передбачає зупинення строку на звернення до суду з позовною заявою для нього.

Суд зауважує, що первинно подана позовна заява була повернута позивачу ухвалою суду від 25.08.2025 по справі №160/22354/25, яка набрала статусу остаточної та оскаржена не була, як наслідок до повторних позовних заяв застосовуються вимоги КАС України як до нової позовної заяви.

Тоді як вдруге позивач звернувся до суду після спливу більш ніж трьох місяців.

Щодо доводі позивача про звернення до відповідача із адвокатськими запитами та відсутність відповіді, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 (справа №240/12017/19) виклав правову позицію, згідно якої отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Факт звернення до відповідача не можуть створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 300/1411/19 зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі №540/2097/18 виклав правову позицію, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Суд наголошує, що одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Таким чином, листування з відповідачем та отримання (не отримання) позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Отже, позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій вказати інші причини пропуску строку звернення із відповідними доказами.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем на підтвердження сплати судового збору за звернення з даною позовною заявою до суду було долучено квитанцію про сплату судового збору від 18.08.2025 року № 9806-4929-3140-4184 АТ "ТАСКОМБАНК" на суму 1 937,92 грн.

Згідно інформаційної довідки за підписом В. о. начальника управління аналітично-статистичної та організаційної роботи №1509 від 05.11.2025 року, станом на 05.11.2025 року зазначена вище квитанція прикріплена та обліковується в КП "ДСС" за адміністративною справою № 160/22354/25, яка перебуває в провадженні судді Калугіної Н.Є. у якій ухвалу суду від 25.08.25 року позовну заяву повернуто.

Отже, зарахування судового збору, згідно вищезазначеної квитанції до даної справи є неможливим.

За таких обставин суд не може прийняти наявну в позовній заяві квитанцію, як належний доказ сплати судового збору, а тому дійшов висновку, що станом на день звернення позивача до суду із позовною заявою по даній справі позивачем не сплачено судовий збір.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 05.08.2021 року у справі №160/5879/20.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно ст. 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ч. 1 ст. 2 Закону № 3674-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028, 00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Водночас, частиною 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання вказаної позовної заяви через систему «Електронний суд» з двома вимогами немайнового становить - 1 937,92 грн.

Таким чином, недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за подання адміністративного позову у відповідності до Закону України Про судовий збір у розмірі 1 937,92 грн.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

З наведеної вище норми вбачається, що процесуальний строк, може бути продовжений за наявності поважних причин.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_1 строку на усунення недоліків позовної заяви на десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 121, 133, 241, 243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строку строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом надання:

- заяву про поновлення строку звернення до суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій вказати інші причини пропуску строку звернення із відповідними доказами;

- документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) у розмірі 1 937,92 грн.

Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась до суду із позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Попередити позивача про наслідки невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені частиною 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Неклеса