Справа № 500/3714/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3714/25

05 листопада 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив:

скасувати рішення Державної податкової служби України від 09 травня 2025 року №13249/6/99-00 06-03-03-06 про відмову у скасуванні рішення ГУ ДПС у Тернопільській області №4431/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року про опис майна у податкову заставу та повідомлення №4470/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року,

скасувати рішення №44431/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року про опис майна у податкову заставу та повідомлення №4470/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.03.2025 ним отримано рішення №4431/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 про опис майна у податкову заставу та повідомлення №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 про податковий борг у сумі 237542,34 грн та складання акту опису майна за моєю участю, уповноваженою особою, начальником відділу, погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління по роботі з податковим боргом. 07.03.2025 позивач звернувся з скаргою до Державної податкової служби України на вищезазначені рішення. 09.05.2025 ним отримано рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги та повідомлено, що керуючись ст.56 Кодексу та п.2 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та іншими особами та їх розглядами податковими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916, ДПС залишило без змін рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03 про опис майна в податкову заставу, а скаргу без задоволення.

Позивач вважає вищезазначені рішення протиправними та нікчемними, посилаючись на відсутність у нього податкового боргу, відсутність податкових зобов`язань, які б не виконувались у відповідності до п.1 п.п.1 ст.89 Податкового кодексу України та ненадання йому переліку виникнення податкового боргу визначеного податковим органом відповідно до вимог до п.1 п.п.2 ст.89 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 25.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

10.07.2025 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В заперечення з посиланням на положення Податкового кодексу України вказує, що станом на 25.02.2025 у позивача обліковувався податковий борг на суму 237542,34 грн, з них: по податку на доходи фізичних осіб, у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами в сумі 56397,48 грн; по земельному податку з фізичних осіб на суму 181144,86 грн. Контролюючим органом сформовано рішення про опис майна у податкову заставу від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03.

Зазначає, що лист-повідомлення про надання переліку ліквідного майна від 26.02.2025 №4470/6/19-00-13-03 має лише інформаційний характер та не несе нормативно-правових наслідків.

Станом на 09.07.2025 року у позивача наявний податковий борг в сумі 167 045,49 грн по земельному податку.

Вважає, що контролюючий орган під час прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03 та листа-повідомлення про надання переліку ліквідного майна від 26.02.2025 року №4470/6/19-00-13-03 діяв у спосіб визначений законом та у межах наданих законом повноважень, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

02.10.2025 від Головного управління ДПС у Тернопільській області до суду поступили додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 10.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, залишено без руху. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання позовної заяви, яка відповідатиме вимогам статті 5, пунктів 3, 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, з чітким формулюванням змісту позовних вимог, визначенням відповідача (відповідачів), викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до кожного з відповідачів (з врахуванням норм Закону України "Про судовий збір").

24.10.2025 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем до суду подано позовну заяву в якій просив визнати протиправними та скасувати повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року та рішення №4431/6/19-00-13-03 від 26 лютого 2025 року про опис майна у податкову заставу.

28.10.2025 ухвалою суду продовжено розгляд справи №500/3714/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно матеріалів справи станом на 25.02.2025 у позивача обліковувався податковий борг на суму 237542,34 грн, з них:

- по податку на доходи фізичних осіб, у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами в сумі 56397,48 грн;

- по земельному податку з фізичних осіб на суму 181144,86 грн.

Контролюючим органом сформовано рішення про опис майна у податкову заставу від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03 відповідно до якого вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивачу направлено повідомлення про надання переліку ліквідного майна від 26.02.2025 року №4470/6/19-00-13-03.

Позивач звернувся з скаргою до Державної податкової служби України на рішення про опис майна у податкову заставу від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03 та лист - повідомлення від 26.02.2025 року №4470/6/19-00-13-03.

Рішенням Державної податкової служби України від 09.05.2025 рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 26.02.2025 №4431/6/19-00-13-03 про опис майна в податкову заставу залишило без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 та рішення №4431/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 про опис майна у податкову заставу протиправними та необґрунтованим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).

Між тим, положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України регламентовано, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами передбаченими пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (пункт 87.2 статті 87 ПК України).

Між тим, положеннями статті 88 ПК України врегульовано зміст податкової заставки.

Так, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

У разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності.

Як визначено пунктом 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

При цьому, згідно з абзацом 1 пункту 89.2 статті 89 ПК України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно з пунктом 89.4 статті 89 ПК України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно приписів пункту 91.3 статті 91 ПК України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб, здійснює підготовку документів для звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

У разі відмови платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право залучати до опису майна платника податків не менш як двох понятих.

Відповідно до пункту 92.1 статті 92 ПК України платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом.

У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону (пункт 92.3 статті 92 ПК України).

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

Згідно з пунктами 1-2 Розділу ІІ Порядку опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу, здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу шляхом прийняття керівником контролюючого органу відповідного рішення, на підставі якого, в свою чергу, призначеним податковим керуючим здійснюється опис майна у податкову заставу з оформленням акту.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що Станом на 25.02.2025 року у позивача обліковувався податковий борг на суму 237542,34 грн, з них:

- по податку на доходи фізичних осіб, у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами в сумі 56397,48 грн.Дана заборгованість виникла у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення №898551-24/19-15 вiд 13.11.2024 на суму 56397,48 грн. Надалі, у зв`язку з судовим оскарженням (справа 500/1097/25) податкового повідомлення-рішення №898551-24/19-15, з інтегрованої картки ОСОБА_1 вказане податкове повідомлення-рішення відкликано.

- по земельному податку з фізичних осіб на суму 181144,86 грн. Дана заборгованість виникла у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань нарахованих відповідно до:

податкового повідомлення-рішення №1-1918 вiд 01.04.2020 на суму 70163,08 грн;

податкового повідомлення-рішення №189625/1-5404-1918 від 02.11.2020 на суму 70163,08 грн;

податкового повідомлення-рішення №-1918 вiд 27.07.2021 на суму 13161,01 грн;

податкового повідомлення-рішення №2-1918 вiд 18.10.2022 на суму 13161,01 грн;

податкового повідомлення-рішення №-1918-UA0079091 вiд 15.05.2024 на суму 14099,37 грн;

податкового повідомлення-рішення №1-1918-UA0079091 вiд 22.04.2024 на суму 339,76 грн;

В інтегрованій картці платника також числиться пеня у розмірі 36,41 грн нарахованої за період 17.04.2023 по 01.02.2024 та 32,12 грн нарахованої за період 17.04.2023 по 05.02.2024.

ОСОБА_1 оскаржував податкові повідомлення-рішення №-1918 вiд 27.07.2021, №1-1918 вiд 01.04.2020, №189625/1-5404-1918 від 02.11.2020, №2-1918 вiд 18.10.2022 в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 06.10.2021 року №8776/С/99-00-06-01-04-09 у задоволенні скарги щодо оскарження податкового повідомлення-рішення №-1918 вiд 27.07.2021 відмовлено.

Рішенням ДПС України від 16.01.2023 року 1244/6/99-00-06-01-04-06 скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ППР №-1918 вiд 27.07.2021 залишено без розгляду у зв`язку з повторним оскарженням, а в частині оскарження ППР №1-1918 вiд 01.04.2020 та №189625/1-5404-1918 від 02.11.2020 відмовлено.

Рішенням ДПС України від 19.01.2023 року скаргу позивача щодо оскарження ППР №2-1918 вiд 18.10.2022 відмовлено.

У зв`язку з судовим оскарженням податкового повідомлення-рішення №- 1918-UA0079091 (справа 500/5913/24), з інтегрованої картки ОСОБА_1 вказане податкове повідомлення-рішення було відкликано.

Податкове повідомлення-рішення №1-1918-UA0079091 вiд 22.04.2024 на суму 339,76 грн не оскаржувалось ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Як зазначалось судом вище, згідно підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

За приписами пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з пунктом 89.2 вказаної статті, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно приписів пункту 91.3 статті 91 вказаного Кодексу податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України.

Так, відповідно до пункту 93.1 вказаної статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

За приписами пункту 93.2 ПК України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу.

При цьому, підставою для звільнення майна з податкової застави є відповідний документ, що засвідчує закінчення подій, наявність яких зумовили виникнення права податкової застави.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку застосування податкової застави податковими органами, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 за №859/30727 (далі - Порядок №586), день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, зареєстровано в Міністерстві юстиції 15.03.2021 за №321/35943 (далі - Порядок №5), оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в ІКС ДПС.

Зі змісту пункту 1 розділу ІІ Порядку №5 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про первинні показники оперативного обліку, облікові операції та первинні показники оперативного обліку, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис.

Усі вартісні первинні показники оперативного обліку, облікові операції та первинні показники оперативного обліку в ІКП проводяться у гривнях або доларах США / євро (стосовно платників, які зареєстровані відповідно до пункту 208-1.2 статті 208-1 розділу V Кодексу) з двома десятковими знаками.

Таким чином, в інтегрованій картці платника, що є частиною інформаційної системи органів ДПС, відображаються відомості щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань. Зазначені відомості, є підставою для визначення дня виникнення права податкової застави.

Як свідчать матеріали у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 рахувався податковий борг (узгоджене грошове зобов`язання) із податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Відтак, станом на день прийняття рішення у спірних правовідносинах об`єктивно існували підстави для виникнення права податкової застави та прийняття відповідачем такого рішення.

З урахуванням встановлених обставин, спірне рішення відповідача відповідає зазначеним критеріям, прийняте у відповідності з нормами ПК України та Порядку №586.

Таким чином, підстави для скасування спірного рішення про опис майна у податкову заставу відсутні.

Отже, як встановлено судом в ході розгляду справи в позивача виник податковий борг, який станом на час прийняття спірного рішення був узгодженим, відтак суд погоджуючись із доводами відповідача вважає, що рішення відповідача про опис майна у податкову заставу прийнято правомірно, а тому останнє є таким, що прийняте в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, що унеможливлює задоволення позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025, суд зазначає.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно приписів частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Суд наголошує на тому, що повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 має лише інформаційний характер.

Таким чином, суд вважає, що повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування повідомлення Головного управління ДПС у Тернопільській області №4470/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 та рішення №4431/6/19-00-13-03 від 26.02.2025 про опис майна у податкову заставу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 05 листопада 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.