Справа № 420/8493/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8493/25

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеської області №574 від 5.03.2025р. «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ВНП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області» в частині притягнення заступника начальника сектору СКП ВНП №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в поліції на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області. В подальшому, наказом ГУНП в Одеській області за №574 від 5.03.2025р. за вчинення дисциплінарного проступку його було звільнено зі служби в поліції.

Позивач вважає вказаний наказ ГУНП є протиправним та незаконним, а тому підлягає оскарженню, оскільки відповідачем формально проведено службове розслідування, а також не відібрано пояснень позивача, не враховано службову характеристику, згідно з якою останній проявив себе як дисциплінований, добросовісний, професійно грамотний та досвідчений співробітник. Оскільки до нього вже застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження, наступним видом можливого дисциплінарного стягнення мало бути догана.

Щодо суті вчиненого порушення позивач стверджує, що повідомив безпосереднє керівництво через месенджер WhatsApp про погане самопочуття та звернення до сімейного лікаря, а 31.01.2025р. у такий же спосіб надіслав керівництву рапорт про знаходження на лікарняному.

Позивач вважає вищевказані дії відповідачів протиправними, у зав`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні порушення прав позивача з боку відповідачів, а тому і відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області.

В подальшому, Наказом ГУНП в Одеській області за №574 від 5.03.2025р. за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1,4,8,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України від 2.07.2015р. №580-VIII «Про Національну поліцію України», абзацу другого пункту 3.2 розділу II, пункту 4.1 розділу IV Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУ НП в Одеській області, затверджених наказом ГУ НП в Одеській області від 24.04.2023р. №1000 «Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області», підпункту 2 пункту 2 наказу ГУ НП в Одеській області від 3.01.2023р. №7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», до капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с.18-24).

Позивач вважає вказаний наказ ГУ НП протиправним та незаконним, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного наказу відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон).

Приписами ч.1 ст.17 Закону визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону, поліція діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями п.1-3 ч.1 ст.18 Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За правилами ч.1,2 ст.19 Закону, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Так, ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. за №2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Приписами ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Положеннями ст.12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції ().

Приписами ч.1,3 ст.13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У відповідності до ч.1-4 ст.14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Положеннями ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту встановлено, що порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 ст.16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Приписами ч.1-8 ст.19 Дисциплінарного статуту визначено, що у висновку за результатами службового розслідування, зокрема, зазначаються: підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що службове розслідування проводиться з метою виявлення причин та умов, що стали підставою для проведення службового розслідування, ступеня вини особи.

Питання про наявність підстав для накладення на особу рядового і начальницького складу дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Апеляційний суд зазначає, що в даному випадку, вирішення питання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях.

При цьому, положення ст.8,18 ЗУ «Про Національну поліцію» покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019р. у справі за №815/2527/15, від 13.08.2020р. у справі за №817/3305/15, від 24.11.2020р. у справі за №2140/1341/18.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що відповідно до графіку чергування особового складу відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області затвердженого 25.01.2025р., у період з 27.01.2025р. по 2.02.2025р. датою чергування ОСОБА_1 є 2.02.2025р. (а.с.29).

Матеріали службового розслідування містять Акти 30.01.2025р., 31.01.2025р., 2.02.2025р. про відсутність позивача на робочому місці та на території підрозділу відділу національної поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області без поважних причин 30.01.2025р., 31.01.2025р. (сторінки 147,155), про відсутність позивача на робочому місці та на території підрозділу відділу національної поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області без поважних причин та не заступлення у добовий наряд - 2.02.2025р. (сторінка 159).

Також, матеріали службового розслідування містять рапорти позивача від 3.02.2025р. якими позивач повідомив начальника відділу поліції №1 ГУ НП в Одеській області Шубовича Р.В. про перебування з 31.01.2025р. по 1.02.2025р. на лікуванні (а.с.40), та про неможливість заступити на добове чергування 2.02.2025р. у зв`язку із поганим самопочуттям.

Водночас відповідно до п.4.1 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, у разі відсутності на роботі працівник поліції невідкладно (але не пізніше однієї години) повідомляє свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.

При цьому, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення безпосереднього керівника з боку позивача про причини відсутності на робочому місця та неможливості заступлення на добове чергування, а також повідомлення про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.

В матеріалах справи наявний скріншот (а.с.54), який свідчить, що лише 31.01.2025р. позивач надіслав своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_2 повідомлення через месенджер WhatsApp про те, що позивач йде до лікаря і ймовірно буде відкривати лікарняний.

Доказів повідомлення відповідача про причини відсутності на роботі у інші способи позивачем не надано, та матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зазначає, що першим днем невиходу позивача на службу було 30.01.2025р., а тому саме 30.01.2025р. невідкладно (але не пізніше однієї години) позивач повинен був повідомити безпосереднього керівника про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.

Проте, згідно із скріншотом (а.с.54) позивач повідомив про такі причини лише на наступний день - 31.01.2025р., що не відповідає вимогам п.4.1 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУ НП в Одеській області.

Що стосується тверджень позивача про те, що у нього не відбирались пояснення щодо його відсутності на добовому чергуванні, то судова колегія вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки вони не відповідають дійсності, адже в матеріалах службового розслідування (сторінки 221-226) наявні пояснення ОСОБА_1 , де саме позивач надав відповіді на поставлені йому питання, а також надав додаткові пояснення щодо службового розслідування.

Що стосується тверджень позивача про непропорційність накладеного на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, то судова колегія зазначає наступне.

Так, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення є обставиною, що обтяжує відповідальність поліцейського згідно п.2 ч.6 ст.19 Дисциплінарного статуту.

При цьому, відповідно до біографічної довідки ОСОБА_1 , наявною в матеріалах службового розслідування (сторінки 215-216), останній має діючі дисциплінарні стягнення у виді зауваження та догани.

За правилами ч.12 ст.19 Дисциплінарного статуту, у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ НП в Одеській області правомірне накладено на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, апелянтом оскаржується ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. про повернення без розгляду клопотання позивача про витребування доказів.

Дослідивши матеріали справи та зазначене клопотання про витребування доказів, судовою колегією встановлено, що позивач подав до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів, в якому останній просив витребувати у ГУ НП матеріали службового розслідування, які стали підставою для видання наказу ГУНП в Одеській області від 5.03.2025р. за №574.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. вказане клопотання було повернуто позивачу без розгляду, оскільки позивачем не було дотримано вимог ч.2 ст.80 КАС України щодо оформлення клопотання про витребування доказів, зокрема, не було зазначено причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Апеляційний суд вважає оскаржувану ухвалу суду від 6.06.2025р. правомірною та законною, а тому відсутні законні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Приписами ст.9 КАС України, окрім інших принципів адміністративного судочинства, закріплено й принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Положеннями ч.4 цієї статті передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч.3 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що особливості витребування доказів наведені у ст.80 КАС України.

Так, відповідно до ч.2 ст.80 КАС України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що докази надають суду учасники справи. Учасник справи має право заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості надати такі докази самостійно. З цією метою у клопотанні про витребування доказів учасник справи зазначає який саме (конкретно визначений) документ витребовується і на підтвердження чи спростування яких саме (конкретно визначених) обставин, а також про вжиті ним заходи для отримання доказів самостійно та про докази, які підтверджують вжиття цих заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Аналізуючи наведену норму, судова колегія зазначає, що будь-який поданий заявником документ процесуального характеру має містити мінімальний об`єм відомостей, які дозволили б суду розглянути заяву у строк та в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що позивачем не було дотримано вимог ч.2 ст.80 КАС України щодо оформлення клопотання про витребування доказів, зокрема, не зазначено причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

При цьому, судова колегія бере до уваги те, що позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив після отримання наданих йому копій матеріалів службового розслідування, та досі ігнорує пропозиції ознайомлення з усіма зібраними ГУ НП матеріалами.

На підставі вказаного, судова колегія вважає правомірною та законною ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р., а тому відсутні законні підстави для її скасування.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко