Справа № 564/3845/25
Суддя: Цвіркун О. С.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3845/25

05 листопада 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Цвіркуна О. С.

з участю секретаря Забейди А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адмінстративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адмінстративне правопорушення, в якому просить скасувати Постанову №383 т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 24.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 05.09.2025 року позивачем отримано Постанову про відкриття виконавчого провадження № 78971492 від 01.09.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 50 000 грн.

Скориставшись ідентифікатором доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors позивачу стало відомо що 24 березня 2025 року т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , було винесено Постанову №383 від 24.03.2025 року, в якій позивача було звинувачено в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 25 000 грн.

Вважає, що Постанова про притягнення йогодо адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, протиправною, безпідставною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через наступні підстави.

Так, зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем було грубо порушено порядок притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений чинним КУпАП. Зокрема, його, позивача не було повідомлено про дату та час розгляду справи, і справу було розглянуто у його відсутності. Також, зазначає, що постанова йому під розпис не вручалась, про що свідчить відсутність його підпису у відповідній графі постанови. Поштового відправлення із даною постановою позивач також не отримував.

Окрім того, вказує, що в оскаржуваній постанові зазначене наступне: Громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.12.2024 року, згідно повістки, створеної автоматично. Дане правопорушення зафіксоване протоколом №383 від 22.03.2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».

Вказаний факт заперечує, оскільки не отримував жодної повістки про необхідність явки 09.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, заперечує, щодо викладених у спірній постанові обставин, щодо того, що він, позивач не уточнив його облікові дані через ЦНАПи або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у ТЦК та СП за місцем свого перебування або знаходження. Вказує, що відповідачу було відомо, що позивач являється підприємцем, і відповідно відповідач мав можливість отримання персональних даних ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому міститься у відкритому доступі уся інформація необхідна для уточнення даних військовозобов`язаного.

Щодо викладених у постанові обставин, що він «маючи обов`язок відповідно до п. 2 ч. ст. 37 ЗУ Про військовий облік та військову службу стати на військовий облік військовозобов`язаних по досягненню 27-річного віку на військовий облік не став та в порушення вимог абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМ України від 30.12.2022 року №1487) військово-обліковий документ не отримав, зазначає, що досяг 27-річного віку в 2014 році, тобто: за вісім років до ухвалення постанови КМ України від 30.12.2022 року №1487 про порушення якої позивачем йдеться в оскаржуваній постанові та за десять років до доповнення ст. 210-1 КУпАП частиною 3, на підставі якої позивач і був оштрафований на 25 000 грн. Вказує, що у 2014 році йому виповнилося 27 років і це був граничний вік для призовника на час виникнення правовідносин, мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний, однак законом не визначалося строків виконання цього обов`язку. Окрім того, зазначає, що доказів вжиття органом, на який покладалося ведення військового обліку військовозобов`язаних, вищевказаних заходів щодо взяття його на військовий облік матеріали адміністративного провадження не містять. Також, відсутні докази, що він, позивач, отримував повістки про виклик до ТЦК та СП з метою постановлення на облік. Окрім того, зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за те, що він не став на військовий облік в 2014 році, на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотної дії у часі.

Також, вказує, що строк притягнення його до адміністративної відповідальності, за вказані у спірній постанові правопорушення, який передбачений ч. 9 ст. 38 КУпАП сплинув.

З огляду на викладене, вважає не доведеним наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене просить суд задоволити його позовні вимоги.

Представник позивача адвокат Будній М.М. в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Відзив на позову заяву на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду від відповідача не надходило.

Враховуючи ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вирішив, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що 24.03.2025 р. т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 383 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25000 грн.

У вказаній постанові вказано, що «Громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.12.2024 року, згідно повістки, створеної автоматично. Дане правопорушення зафіксоване протоколом №383 від 22.03.2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також, при перевірці даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 24.03.2025 року виявлено, що громадянин ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня набрання чинності указом президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані через ЦНАПи або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у ТЦК та СП за місцем свого перебування або знаходження. Відповідальність за скоєне порушення передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, громадянин ОСОБА_1 маючи обов`язок відповідно до п. 2 ч.

1 ст. 37 ЗУ Про військовий облік та військову службу стати на військовий облік військовозобов`язаних по досягненню 27-річного віку на військовий облік не став та в порушення вимог абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМ України від 30.12.2022 року №1487) військово-обліковий документ не отримав.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», аб. 2 ч. 10 ст. 1, п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 3, 4 підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що тягне за собою відповідальність згідно статті 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Відзив з викладеними запереченнями проти позову на адресу суду від відповідача не надходив, останній в судове засідання для доказування правомірності спірної постанови не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяви по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП України повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Спірна постанова не містить посилань на те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Позивач у позовній заяві вказує, що повістка про виклик для розглду справи про адміністративне правопорушення йому не вручалася, відповідач не сповістив його про місце і час розгляду справи і розглянув щодо нього справу про адміністративне правопорушення у його відсутності.

Вказаний факт відповідачем не заперечується. Доказів про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, відповідачем суду надано не було.

У Постанові ВС від 31.03.2021 року у справі № 676/752/17 колегія суддів зауважує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а.

Як встановлено судом, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення 24.03.2025 позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що істотно впливає на фактичну можливість особи реалізувати передбачені ст.268 КУпАП права з метою всебічного з`ясування обставин справи.

Заперечень щодо вказаної обставини відповідач не надав.

У вказаній вище Постанові Верховного Суду колегія суддів, також, зауважує, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позивачем, що його неправомірно та з порушенням процедури притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Також, у спірній постанові зазначено, що «Громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.12.2024 року, згідно повістки, створеної автоматично. Дане правопорушення зафіксоване протоколом №383 від 22.03.2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».

Позивач заперечує ту обставину, що він був оповіщений про явку на 09.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зокрема, відповідно ч.3 ст.210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборонуУкраїни» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Зокрема, згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Частиною ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.

Однак, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09.12.2024 року.

Також, відповідасем не надано доказів на вчинення ОСОБА_1 інших зазначених у спірній постанові правопорушень, зокрема щодо неуточнення позивачем облікових даних та щодо того, що позивач не став на військовий облік по досягненню 27-річного віку.

Окрім того, суд погоджується з позивачем, що доказів вжиття органом, на який покладалося ведення військового обліку військовозобов`язаних, заходів щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік відповідачем надано не було. Також, відсутні докази, що позивач отримував повістки про виклик до ТЦК та СП з метою постановлення на облік.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова № 383 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 24.03.2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не може залишатись чинною та підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 241, 243, 244, 246, 250, 271, 286, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адмінстративне правопорушення задоволити.

Скасувати постанову №383 т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 24.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 07.11.2025 року.

СуддяО. С. Цвіркун