Справа № 300/863/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 300/863/24 пров. № А/857/26931/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 300/863/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 30 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 28.12.2023 за № 02 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу по Списку № 1 періоди відпусток без збереження заробітної плати в кількості 4 місяці 16 днів, зокрема: у 1995 році 2 дні, у 1996 році - 4 дні, у 1997 році - 10 днів, у 1998 році 1(один) місяць, у 1999 році 1(один) місяць, у 2000 році 1(один) місяць, у 2001 році (один) місяць, додатково до пільгового стажу;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно з рішенням Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020, починаючи з 24.06.2023, на підставі документів про стаж і заробіток.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 01.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Однак, відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви, прийнято рішення № 02 від 28.12.2023, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового стажу та стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 1. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, оскільки відповідачем не враховано до пільгового стажу за Списком № l періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати згідно довідки, виданої АТ «Оріана» 12.07.2023 № 890 і обчислено цей стаж в обсязі 5 років 4 місяці 5 днів. При цьому, згідно Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої АТ «Оріана» 12.07.2023 № 144 пільговий стаж позивача на цьому підприємстві становить 6 років 3 місяці 20 днів, а за виключенням відпусток без збереження заробітної плати - 5 років 8 місяців 03 дні. Неправильність підрахунку стажу відповідачем полягає у тому, що ним виключено з пільгового стажу всі, без винятку, дні відпусток без збереження заробітної плати.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії № 02 від 28.12.2023 в частині не зарахування до пільгового стажу періодів відпусток без збереження заробітної плати до пільгового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ), зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди відпусток без збереження заробітної плати, а саме: за 1995 рік 1 день, за 1996 рік 5 днів, за 1997 рік 10 днів, за 1998 рік 31 день, за 1999 рік 31 день, за 2000 рік 31 день.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 01.09.2023, із врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до задоволених вимог стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Вказує ,що відповідно до статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Водночас, аналізуючи довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2023 за № 144, видану підприємством АТ «Оріана», встановлено, що позивач виконував роботи випалювача в цеху обезводнення Магнієвого заводу, Калійно-магнієвого заводу «ДП Магнієвий завод» в період роботи з 16.03.1995 по 05.07.2001, що за даними довідки становить 5 років 8 місяців. Внаслідок чого, на дату звернення за призначення, тобто 01.09.2023, позивачу виповнилось 50 років, однак, рішенням від 28.12.2023 за №02 останньому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії у позивача відсутній необхідний пільговий та загальний стаж роботи.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 28.12.2023 № 02 відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки згідно з наданими документами вік заявника 50 років 2 місяці 22 дні, страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 14 днів, пільговий стаж 9 років 8 місяців 20 днів. Додатково зазначено, що до пільгового стажу зараховано період роботи з 16.03.1995 по 05.07.2001 без врахування відпусток без збереження заробітної плати згідно довідки № 890 від 12.07.2023, а також пільговий стаж роботи згідно рішення Комісії з 06.07.2001 по 31.03.2002, з 21.05.2002 по 10.07.2004, з 01.08.2004 по 29.09.2004, з 01.10.2004 по 01.12.2004, з 05.08.2005 по 02.10.2006 (а.с.11-13).

Вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди відпусток без збереження заробітної плати до пільгового стажу, а саме: за 1995 рік 1 день, за 1996 рік 5 днів, за 1997 рік 10 днів, за 1998 рік 31 день, за 1999 рік 31 день, за 2000 рік 31 день, оскільки висновок останнього про відсутність підстав для зарахування періоду безоплатної відпустки до пільгового стажу позивача є не обґрунтованим, проте, періоди відпусток без збереження заробітної плати за 2001 рік не можуть бути зараховані до пільгового стажу, оскільки суду не надано належних доказів, які б підтверджували, що вказані відпустки були надані ОСОБА_2 саме з виробничою необхідністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно із пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мали право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд звертає увагу, що до внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону №1788-XII було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі Закон № 2148-VIII), Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, зокрема, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Окрім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, який діє на час звернення позивача до відповідача.

Однак, 23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII».

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Конституційний Суд України зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, підлягають застосуванню стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам; ...»

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 (часу прийняття Рішення КСУ від 23.01.2020 № 1-р/2020) існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

При цьому, вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії чоловікам на пільгових умовах за Списком № 1, зокрема щодо стажу роботи, який у спірних правовідносинах складає 20 років за пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, та 25 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для позивача, а саме пункт «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, положення якого визнано неконституційними.

Відповідач в рішенні від 28.12.2023 № 02 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, вказує на те, що до пільгового стажу зараховано період роботи з 16.03.1995 по 05.07.2001 без врахування відпусток без збереження заробітної плати згідно довідки № 890 від 12.07.2023, а також пільговий стаж роботи згідно рішення Комісії з 06.07.2001 по 31.03.2002, з 21.05.2002 по 10.07.2004, з 01.08.2004 по 29.09.2004, з 01.10.2004 по 01.12.2004, з 05.08.2005 по 02.10.2006.

За приписами статті 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР(далі Закон № 504/96-ВР) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відпустки без збереження заробітної плати є видом відпустки (пункт 5 статті 4 Закону №504/96-ВР).

Відповідно до статей 25 та 26 Закону України «Про відпустки» відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.

Поряд з цим, в листі Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 №713/039/161-16 надано роз`яснення в якому зазначено, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.03.2020 у справі № 423/2860/16-а.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

В матеріалах справи наявна довідка від 12.07.2023 за № 890, зі змісту якої судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 користувався відпусткою без збереження заробітної плати: за квітень 1995 року 1 день, за жовтень 1996 року 1 день, за листопад 1996 року 2 дні, за грудень 1996 року 2 дні, за жовтень 1997 року 6 днів, за грудень 1997 року 4 дні, за січень 1998 року 4 дні, за лютий 1998 року 1 день, за березень 1998 року 5 днів, за квітень 1998 року 2 дні, за травень 1998 року 4 дні, за червень 1998 року 2 дні, за липень 1998 року 3 дні, серпень 1998 року 2 дні, за вересень 1998 року 3 дні, за жовтень 1998 року 2 дні, за листопад 1998 року 3 дні, за січень 1999 року 13 днів, за лютий 1999 року 8 днів, за березень 1999 року 7 днів, за травень 1999 року 6 днів, за червень 1999 року 13 днів, липень 1999 року 11 днів, за серпень 1999 року 16 днів, за вересень 1999 року 8 днів, за жовтень 1999 року 8 днів, за листопад 1999 року 7 днів, за грудень 1999 року 11 днів, за січень 2000 року 1 день, за лютий 2000 року 9 днів, за березень 2000 року 15 днів, за квітень 2000 року 14 днів, за травень 2000 року 15 днів, за червень 2000 року 28 днів, за липень 2000 року 15 днів, серпень 2000 року 30 днів, за вересень 2000 року 9 днів, за жовтень 2000 року 9 днів, за листопад 2000 року 10 днів, за грудень 2000 року 10 днів, за січень 2001 року 8 днів, за лютий 2001 року 5 днів, за березень 2001 року 6 днів, за квітень 2001 року 8 днів, за травень 2001 року 9 днів, за червень 2001 року 8 днів (а.с.15-16).

Так, судом першої інстанції досліджено кількість днів відпустки без збереження заробітної плати, та відповідно до матеріалів наданих на розгляд у 1995 році 1 день, у 1996 році 5 днів, у 1997 році 10 днів, у 1998 році 31 день, у 1999 році 108 днів, у 2000 році 165 днів, у 2001 році 44 дні.

Водночас, у змісті довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2023 за № 144 зазначено, що за період з 16.03.1995 по 05.07.2001 пільговий стаж ОСОБА_1 складає 05 років 08 місяців 03 днів (6 років 3 місяці 20 днів мінус 7 місяців 17 днів відпустки без оплати) (а.с.14).

Оскільки у наведених довідках або в інших наданих до суду документах відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю, суд першої інстанції ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 витребував від АТ «Оріана» відомості щодо підстав надання відпусток ОСОБА_2 без збереження заробітної плати у період з 1995 року по 2001 рік із обов`язковим зазначенням чи були вони пов`язані з виробничою необхідністю.

На виконання зазначеної ухвали суду АТ «Оріана» надала довідку № 451 від 21.05.2024 про перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати в період з 16.03.1995 по 05.07.2001 та розрахункові листи, водночас, не вказавши, підстави надання таких відпусток та чи були вони пов`язані з виробничою необхідністю.

В подальшому, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 повторно витребувано у АТ «Оріана» відомості щодо підстав надання відпусток ОСОБА_2 без збереження заробітної плати у період з 1995 року по 2001 рік, вказавши чи були вони пов`язані з виробничою необхідністю.

На виконання вище вказаної ухвали суду АТ «Оріана» роз`яснило, що надати визначені докази щодо підстав надання відпусток без збереження заробітної плати ОСОБА_2 та чи були вони пов`язані з виробничою необхідністю не має можливості, у зв`язку з відсутністю в архіві АТ «Оріана» первинних документів, а саме: заяв ОСОБА_1 про надання йому відпусток без збереження заробітної плати, наказів про надання відпусток без збереження заробітної плати та наказів з основної діяльності магнієвого заводу. Окрім того, повідомлено суд, що в період з 1996 роки по 2000 роки у зв`язку з неповним завантаженням заводів на ВАТ «Оріана» впроваджувались зміни режиму роботи структурних підрозділів підприємства з встановленням скороченого робочого тижня, що підтверджується наявними в архіві документами.

Вищевказані зміни режиму роботи структурних підрозділів підприємства були обумовлені виробничою необхідністю, адже викликані відсутністю завантаження виробничих потужностей, відтак, інакше як простоєм вважатись не можуть.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди відпусток без збереження заробітної плати до пільгового стажу, а саме: за 1995 рік 1 день, за 1996 рік 5 днів, за 1997 рік 10 днів, за 1998 рік 31 день, за 1999 рік 31 день, за 2000 рік 31 день, оскільки такі відпустки обумовлені виробничою необхідністю, а отже можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 300/863/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
Т. В. Онишкевич