Справа № 826/13405/15
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна фірма «ДОБРОБУД», ОСОБА_5 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старонаводницька, 8-Б» про визнання незаконними та скасування рішень, -
Суть спору: 10 липня 2015 року до Окружного адміністративного суду м.Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Київської міської ради, в якій позивачі, з урахуванням уточнення позовних вимог, просять суд:
-визнати протиправним та скасувати пункт 453 Додатку №7 рішення Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва»;
-визнати протиправним та скасувати пункт 488 Таблиці 6 «ЖИТЛОВЕ ГОСПОДАРСТВО» рішення Київської міської ради від 22.05.2013 №359/9416 щодо включення до загальної площі комунальної власності в розмірі 3558,32 кв.м. площі допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є співвласниками допоміжних приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Оскаржуваними рішеннями зазначений будинок віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Києва, а до загальної площі будинку протиправно віднесено площу допоміжних приміщень будинку. Відповідач згоди щодо передачі будинку у комунальну власність від власників квартир вказаного будинку не отримував. Позивачі вказують, що на момент прийняття відповідачем спірних рішень про розпорядження будинком по АДРЕСА_1 даний будинок відповідачу не належав, оскільки знаходився у спільній власності фізичних осіб-власників квартир у цьому будинку. Відтак, відповідач спірними рішеннями розпорядився майном, яке йому не належало. Позивачі вважають себе суб`єктами правовідносин, які виникли при прийнятті відповідачем оскаржуваних рішень, оскільки у відповідності до ст. 10 Закону України «Про приватизацію деражвного житлового фонду» вони є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою, що також підтверджується рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004. Вважаючи свої права порушеними, звернулися до суду із цим позовом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2015 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Печерську районну у м. Києві державну адміністрацію.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва вказану вище справу було прийнято до провадження судді Качура І.А. та призначено до судового розгляду.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна фірма «Добробуд» (ідентфікаційний код: 23733047).
18.05.2016 Київською міською радою подано заперечення на позовну заяву. Зокрема, відповідач вказав, що Київська міська рада не порушувала прав позивачів щодо управління вказаним житловим будинком. Відповідач зазначив, що рішенням Київської міської ради від 21.12.2001 №208/1642 все майно рад було зараховано до комунальної власності територіальних громади міста Києва, в тому числі житловий будинок №8-Б по вул. Старонаводницькій у Печерському районі міста Києва. 02.12.2010 на виконання рішення Київської міської ради від 09.09.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було прийнято рішення №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва». Відповідач наголошує, що Київська міська рада як представницький орган територіальної громади міста має право розпоряджатися комунальним майном, відтак, прав позивачів щодо управлінням вказаним житловим будинком не порушувала. З цих підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2016 задоволено клопотання представника позивачів та залучено ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Згідно з абзацом четвертим п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-ІХ, інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Ухвалою Дніпропетровського оркужного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року прийнято справу до провадження судді Сластьон А.О. та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старонаводницька, 8-Б».
07 серпня 2025 року від Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.1992 №26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста та пунктом 3 якого передано до комунальної власності районів, в тому числі передано до комунальної власності Печерського району житловий фонд з вбудованими та невбудованими нежитловими приміщеннями. В подальшому у зв`язку із адміністративно-територіальною реформою в місті Києві рішенням відповідача від 27.12.2001 №208/1642 затверджено об`єкти комунальної власності територіальних громад районів м.Києва, та, включено до комунальної власності територіальної громади Печерського району, серед іншого, житловий будинок по вул. Старонаводницькій, 8-Б разом з нежилими приміщеннями (позиція 453, таблиця 6 «Житлове господарство», додатка №7). У 2010 усе майно та підприємства, що перебували у комунальній власності районних рад у місті Києві, передано до комунальної власності міста Києва. Відповідач наголошує, що до комунальної власності державою передано житловий фонд разом з нежитловими приміщеннями, відтак, право власності було набуто правомірно, а оскаржувані рішення Київської міської ради прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач вказує, що при підготовці уточнених переліків об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва площа приватизованих жилих та нежилих приміщень була виключена із зазначеного переліку із відповідним відображенням змін в первісній та залишковій вартості. Встановлений порядок не порушував прав власників жилих приміщень. Відповідач наполягає, що оскаржуваними рішеннями не порушувалося право позивачів на спільну сумісну власність майна багатоквартирного будинку, оскільки до комунальної власності передано нежитлові приміщення, а не допоміжні. Наявні на момент прийняття рішень відповідача нежитлові приміщення до житлового фонду не входять і в результаті приватизації квартир в житловому будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Відповідач звертає увагу суду щодо помилковості висновку про те, що Київська міська рада оскаржуваними актами прийняла рішення про передачу багатоквартирного будинку до комунальної власності. Так, право комунальної власності на житловий фонд разом із вбудованими нежитловим приміщеннями було набуто при розмежуванні державного та комунального майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311, внаслідок чого багатоквартирні будинки були передані державою до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Натомість, оскаржуваними рішеннями відповідачем реалізовано вже набуте у 1991 році право комунальної власності. Відтак, при прийнятті оскаржуваних рішень змінився виключно суб`єкт права комунальної власності. З цих підстав у задоволенні позову просив відмовити.
Згідно із п. 1.1, 1.2 Договору №1543 в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає покупцю, а покупець набуває майнові права, належні продавцю згідно з Інвестиційним контрактом №183 на реконструкцію верхнього технічного поверху під житло будинку АДРЕСА_1 від 07 лютого 2002 року, укладеного між продавцем та Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією. За цим договором покупець набуває майнові права на верхній технічний поверх під житло будинку АДРЕСА_1 проектною площею 226,2 кв.м. (об`єкт нерухомості).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 03 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі. Дана ухвала обгрунтована, серед іншого, тим, що рішення прийняте міською радою щодо передачі багатоквартирного будинку до комунальної власності є здійснення управлінських дій суб`єктом владних повноважень, а це в свою чергу свідчить про те, що даний спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства. Також відмова у задоволенні заяви відповідача обґрунтована тривалістю розгляду справи, адже закриття провадження у справі вплине як на право позивачів, пов`язане з доступом до суду, так і на розумність строків розгляду даної справи, адже вирішення питання щодо закриття провадження у справі може стати наслідком ще більш тривалого розгляду даної справи або відсутності можливості поновлення позивачами порушених прав через строки звернення до суду.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло (Дублікат), виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району згідно з розпорядженням від 26.11.1993 №5243, зареєстроване КМ БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записане у реєстровій книзі за №4809 від 28 жовтня 2009 року, належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району згідно з розпорядженням від 23.09.1993 №3951, зареєстроване КМ БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записане у реєстровій книзі за №4809 від 30.09.1993 належить 3/6 частини квартири АДРЕСА_3 .
ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району згідно з розпорядженням від 01.07.1994 №2249, зареєстроване КМ БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записане у реєстровій книзі за №4809 від 26.07.2010, належить 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського тільного округу Козьяковою І.Ю., зареєстрованого в книзі за №190, зареєстроване КМ БТІ рестрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записане у реєстровій книзі за №д.384-280 за реєстровим номером 4809 від 26.07.2010, належить квартира АДРЕСА_5 .
Відповідно до п.7.4 та п.7.5. Розпорядження Київської міської державної адміністрації №715 від 12.05.2011 «Про окремі питання виконання розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) №1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в м. Киеві» (із змінами та доповненнями)» районним в місті Києві державним адміністраціям доручено підготувати уточнені переліки об?єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передані до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій. При підготовці переліків об?єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва із загальної площі житлових та нежитлових будинків виключити площу приватизованих встановленому порядку жилих та нежилих приміщень із відповідним відображенням змін в первісній та залишковій вартості.
Рішенням Київської міської ради №359/9416 від 22.05.2013 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» було викладено в новій редакції додаток №6 «Перелік об?єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі», в тому числі і таблицю №6 «Житлове господарство» (станом на 01.08.2012), в п.488 якої визначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 (інвентарний номер 4956 має загальну площу - 3558,32 кв., м., площа нежилих приміщень - 31,66 кв. м., первісна вартість - 7091,66 тис.

грн., залишкова вартість - 1847,87 тис. грн.) належить до комунальної власності м. Києва.

Судом також встановлено, що позивачі обґрунтовують порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями, оскільки за наслідками їх прийняття до комунальної власності м. Києва разом з будинком в АДРЕСА_1 передано технічний поверх зазначеного будинку.

Так, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення позивачів до суду містилися відомості щодо об`єкта нерухомого майна: незавершене будівництво, з реконструкції технічного поверху з переобладнанням під житло, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 225,1 кв.м.; реєстраційнийномер об`єкта нерухомого майна: 00, реєстраційний номер запису про право власності: 9609472, дата та час державної реєстрації 23.04.2015, державний реєстратор Привалова Євгенія Євгеніївна, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, підстави виникнення права власності:

- Дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер 1989-Пч/Ш, виданий 05.05.2006, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва;

- Довідка стосовно ступеня готовності об`єкта незавершеного будівництва, серія та номер: 42266 (И-2011), виданий 09.09.2011, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна;

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1543, виданий 20.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я.О., власники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна фірма «ДОБРОБУД», , додаткові відомості: відповідно до Договорукупівлі-продажу майнових прав, майнові права на об`єкт належать ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись з віднесенням вищевказаного будинку в т.ч. й допоміжних приміщень до комунальної власності, позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язаннями зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 5, статті 6 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Київська міська рада, яка діє на території міста Києва як суб`єкт права власності від імені та в інтересах територіальної громади здійснює правомочності щодо володіння, користування й розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про столицю України місто Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

При цьому, в частині 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11 Закону України «Про столицю України місто Київ» питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Як вже встановлено судом, Рішенням від 27.12.2001 №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 8-Б, який має загальну площу - 10259, 60 кв.м., площа нежилих примиіщекнь - 82, 60 кв.м., первісна вартість - 7389, 30 тис. грн., залишкова вартість - 5907, 70 тис. грн. віднесно до комунальної власності.

Відповідно до п.7.4 та п.7.5. Розпорядження Київської міської державної адміністрації №715 від 12.05.2011 «Про окремі питання виконання розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) №1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в м. Киеві» (із змінами та доповненнями)» районним в місті Києві державним адміністраціям доручено підготувати уточнені переліки об?єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передані до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій. При підготовці переліків об?єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва із загальної площі житлових та нежитлових будинків виключити площу приватизованих встановленому порядку жилих та нежилих приміщень із відповідним відображенням змін в первісній та залишковій вартості.

Рішенням Київської міської ради №359/9416 від 22.05.2013 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» було викладено в новій редакції додаток №6 «Перелік об?єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі», в тому числі і таблицю №6 «Житлове господарство» (станом на 01.08.2012 р.), в п.488 якої визначено, що житловий будинок №8-Б за адресою вулиця Старонаводницька (інвентарний номер 4956 має загальну площу - 3558,32 кв., м., площа нежилих приміщень - 31,66 кв. м., первісна вартість - 7091,66 тис.

грн., залишкова вартість - 1847,87 тис. грн.) належить до комунальної власності м. Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно зі ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно з яким це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим у власників квартир право власності на такі приміщення не виникає.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення, відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

Згідно з висновками, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Аналіз зазначених норм права та рішень Конституційного Суду України, свідчить про те, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Також, вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону №2482- ХІІ треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку

Положеннями ст. 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №598/175/15-ц (провадження №14-363цс19) вказала, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №711/10912/17 (провадження №61-45272св18) вказано, що під час судового розгляду відповідачами не було спростовано належними та допустимими доказами, що спірне підсобне приміщення не належить співвласникам будинку та має інший правовий статус ніж визначений законом для таких приміщень. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі розпорядилися майном, а саме: підвальним підсобним приміщенням, яке належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам спірного житлового будинку. Укладанням оспорюваної додаткової угоди до інвестиційного договору з наступною державною реєстрацією права власності на підвальне підсобне приміщення цього житлового будинку відповідачі позбавили співвласників будинку права спільної сумісної власності на це приміщення. З такими висновками погодився й Верховний Суд».

Звертаючись до суду, позивачі посилались на те, що нежитлове приміщення технічного поверху (площею 225,1 кв. м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , є допоміжним приміщенням, що належить мешканцям багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності. Визнання за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності на приміщення технічного поверху, де розташоване технічне обладнання будинку, унеможливлює належне технічне обслуговування будинку та порушує право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку.

З огляду на наведене в контексті вирішення спірних правовідносина підлягає з`ясуванню, чи приміщення технічного поверху, передане до комунальної власності міста Києва, належить до допоміжного приміщення чи нежитлового.

Частинами 1-2 ст. 101 КАС України встановлено, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. (ч. 3 ст. 101 КАС України).

Згідно з підпунктом 1.2.2 п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, будівельно-технічна.

Відповідно до підп. 5.1 п. 5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів.

На підтвердження своїх вимог позивачі надали суду Висновок експерта за результатами проведення судово-будівельно-технічної експертизи від 12.08.2025 №2507/25/СЕ, складеного судовим експертом Махиня Олександром Миколайовичем, свідоцтво 2069 від 30.12.2020, видане Міністерством юстиції України, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 10.12.2024 №3565/5, дані про експерта наведені у реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України відповідно за №6796.

З наданого позивачами до суду висновку експерта вбачається, що його підготовлено для подання до суду в якості доказу у справі №826/13405/15.

У зазначеному висновку від 12.08.2025 №2507/25/СЕ експертом встановлено, що приміщення технічного поверху площею 225, 1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , не є самостійним об`єктом нерухомого майна, так як воно є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, що забезпечує його експлуатацію згідно нормативних вимог, і належать до спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, приміщення технічного поверху площею 225, 1 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 8-Б, відноситься до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що в будинку на вул. м. Київ, вул. Старонаводницька, 8-Б є нежилі приміщення, які були предметом договорів оренди і об`єктом приватизації, оскільки в межах даної справи оскаржується правомірність передачі технічного поверху площею 225, 1 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 8-Б до комунальної власності, як про це зазначає позивач у своїх додаткових поясненнях.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт, що спірне приміщення технічного поверху, площею 225,1 кв. м, є допоміжним приміщенням, яке призначене для побутового обслуговування мешканців будинку, є місцем загального користування і складовою частиною житлового будинку.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (правовий висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18 та від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17).

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Цілком очевидно, що виходячи із зазначеної вище презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, не лише позивач повинен доводити статус спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №598/175/15-ц).

Отже, у спірних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення того факту, що спірне приміщення не є допоміжним приміщенням, адже за загальним правилом всі нежитлові приміщення багатоквартирного житлового будинку мають статус допоміжних (висновок Верховного Суду у постанові від 27.09.2023 у справі №761/13667/21).

У порушення наведеного відповідачем у даній справі не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне приміщення не є допоміжним та не призначене для обслуговування багатоквартирного будинку.

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач при віднесені допоміжних приміщень за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд 8-Б до комунальної власності, отримав відповідну згоду співласників на таку передачу.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кривенький проти України (Kryvenkyy v. Ukraine), заява №43768/07, рішення Суду від 16.02.2017 Європейський суд з прав людини визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначаючи, що експропріація майна була здійснена Парламентом в суспільних інтересах та з правомірною метою. Суд зауважив, що необхідною умовою такого позбавлення є дотримання балансу між загальним інтересом та вимогами щодо захисту індивідуальних основоположних прав. Враховуючи зазначене, Суд вказав, що позбавлення майна без компенсації його реальної вартості є порушенням такого балансу та покладає надмірний тягар на заявника (справа Рисовський проти України (Rysovskyy v. Ukraine), заява №29979/04, §71, рішення від 20.10.2011).

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що пункт 453 Додатку №7 рішення Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» та пункт 488 Таблиці 6 «ЖИТЛОВЕ ГОСПОДАРСТВО» рішення Київської міської ради від 22.05.2013 №359/9416 щодо включення до загальної площі комунальної власності в розмірі 3558,32 кв.м. площі допоміжних приміщень будинку № 8-Б є протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо доводів відповідача про те, що Київська міська рада оскаржуваними актами не приймала рішення про передачу багатоквартирного будинку до комунальної власності.

Зокрема, відповідач вказав, що право комунальної власності на житловий фонд разом із вбудованими нежитловим приміщеннями було набуто при розмежуванні державного та комунального майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311, внаслідок чого багатоквартирні будинки були передані державою до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Натомість, оскаржуваними рішеннями відповідачем реалізовано вже набуте у 1991 році право комунальної власності. Відтак, при прийнятті оскаржуваних рішень змінився виключно суб`єкт права комунальної власності.

Зазначені доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки відповідач на підтвердження своїх доводів не надав до суду рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 №26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста та пунктом 3 якого передано до комунальної власності районів, в тому числі передано до комунальної власності Печерського району житловий фонд з вбудованими та невбудованими нежитловими приміщеннями.

Відтак, на момент розгляду справи не вбачається можливим встановити обставини того, чи передавалися до комунальної власності Печерського району м. Києва на підставі рішення від 13.01.1992 №26 нежитлові або допоміжні приміщення будинку по вул. Старонаводницькій, 8-Б, включаючи приміщення технічного поверху.

Також, відповідачем не надано до суду доказів того, що при підготовці уточнених переліків об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва площа допоміжних приміщень, влючаючи технічний поверх будинку по вул. Старонаводницька, будинок 8-Б, була виключена із зазначеного переліку із відповідним відображенням змін в первісній та залишковій вартості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України відповідачем не доведено правомірності прийнятих рішень щодо включення до загальної площі комунальної власності в розмірі 3558,32 кв.м. площі допоміжних приміщень будинку № 8-Б по вул. Старонаводницькій, 8-Б.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, понесений позивачами за подачу адміністративного позову до суду, підлягає стягненню з Київської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_10 ) до Київської міської ради (Ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Печерська районна у місті Києві державна адміністрація (Ідентифікаційний код: 37401206, місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 15), Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна фірма «ДОБРОБУД» (Ідентифікаційний код: 23733047, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 118, кв. 101), ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_11 ), Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старонаводницька, 8-Б» (Ідентифікаційний код: 44620870, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 8-Б) про визнання незаконними та скасування рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 453 Додатку №7 рішення Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва».

Визнати протиправним та скасувати пункт 488 Таблиці 6 «ЖИТЛОВЕ ГОСПОДАРСТВО» рішення Київської міської ради від 22.05.2013 №359/9416 щодо включення до загальної площі комунальної власності в розмірі 3558,32 кв.м. площі допоміжних приміщень будинку по вул. Старонаводницька, будинок 8-Б.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ) судовий збір у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (Ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36).

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 ) судовий збір у 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (Ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36).

Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_9 ) судовий збір у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (Ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36).

Стягнути на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_10 ) судовий збір у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (Ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 10.11.2025.

Суддя А.О. Сластьон