Справа № 620/8523/25
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/8523/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Калюжної В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерство соціальної політики України, Пенсійного фонду України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України щодо ненадання ОСОБА_1 чіткої відповіді на питання поставлені у зверненні до Міністра соціальної політики та Голови правління Пенсійного фонду України 29.05.2025 та протиправною відмову у виплаті пенсії за минулий час відповідно рішень судів за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024;

- стягнути з Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю на користь ОСОБА_1 , грошову заборгованість за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024 у розмірі 2655268 (два мільйони шістсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн 02 коп відповідно наданих документів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27 серпня 2025 року о 10:00 год.Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України надала пояснення щодо позову, в яких зазначає, що відсутні підстави, для залучення їх до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки, по-перше, відсутнє клопотання Позивача про залучення Казначейства до участі у справі, з обов`язковим обґрунтуванням підстав такого залучення, по-друге, зі змісту позовної заяви випливає те, що подальше рішення у справі не вплине на права та інтереси Казначейства. Також вважають, що внаслідок задоволення позовної вимоги, стосовно стягнення грошової заборгованості в розмірі 2 655 268.02 грн відбудеться подвійне виконання минулих судових рішень, винесених на користь позивача, оскільки судові рішення є чинними та перебувають на виконані у ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Проте суд відхиляє ці посилання третьої особи, оскільки в разі, якщо позов містить вимогу про стягнення матеріальної шкоди з суб`єктів владних повноважень, то згідно статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Міністерство соціальної політики подало відзив на позов, в яких заперечує проти задоволення позову, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач звернувся до Мінсоцполітики із запитом на надання публічної інформації. Мінсоцполітики розглянуло запит ОСОБА_1 та надало відповідь щодо виділеної суми за бюджетною програмою КПКВК 2506080, в іншій частині відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 2939-VІ переслало належному розпоряднику, а саме Пенсійному фонду України для розгляду. Пенсійний фонд України розглянув запит ОСОБА_1 та зазначив у відповіді наступне: яким нормативно-правовим актом здійснюється виплата перерахованої на виконання рішень суду пенсії (2, 3 абзаци 1 сторінки відповіді); яким органом Пенсійного фонду України приймається рішення про затвердження виплати за кожним рішенням суду (8 абзац 2 сторінки відповіді); чи відбувались в 2020-2025 роках виплата заборгованості (10, 11 абзаци 2 сторінки відповіді); у якому співвідношенні та на підставі якого нормативно-правового акту здійснюється розподіл коштів (4, 5, 6 абзаци 1 сторінки відповіді); надати інформацію про суми доплати, номер черги та терміни виплати заборгованості (7, 8, 9, 12 абзаци 2 сторінки відповіді). Звертають увагу суду, що Пенсійним фондом України було надано повну відповідь на запит позивача. Зазначають, що видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачаються у Державному бюджеті України у складі бюджетної програми КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду» (далі КПКВК 2506080). Погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів проводиться органами Пенсійного фонду України в межах відповідних бюджетних асигнувань, виділених на цю мету та в порядку черговості, а обсяг видатків, зокрема, на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначається при складанні проекту бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. З огляду на зазначене, Мінсоцполітики формує державну політику у сфері пенсійного забезпечення, але не здійснює облік, не визначає черговість та не здійснює виплату за рішеннями суду Пенсійного фонду України заборгованості з пенсійних виплат. Таким чином, предмет запиту позивача належить виключно до повноважень Пенсійного фонду України, оскільки дані про заборгованість, черговість виплат та нормативне обґрунтування формується та зберігається виключно в Пенсійному фонді України. Вважають, що предмет спору у цій справі фактично спрямований на виконання інших рішень суду, а саме рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі № 620/7499/21, від 29.12.2022 у справі № 620/7591/22, від 28.10.2021 у справі № 620/9954/21, від 03.04.2024 у справі № 620/1888/24.

Позивачем подана відповідь на відзив, в яких вважає, що Мінсоцполітики погодився з тим, що повністю володіє повною інформацією про використання бюджетних коштів для виплати пенсії за минулий час за рішеннями судів, у тому числі ОСОБА_1 . Здійснює за цим моніторинг та отримує про це від Пенсійного фонду оперативну інформацію. Вважає, що вказане у відзиві є у більший частині неправдивою інформацією з метою заплутати суд, чи ввести суд в оману.

Пенсійним фондом України поданий відзив на позов, в якому не погоджується із заявленими вимогами з наступних підстав. До Пенсійного фонду України надійшли два запити на інформацію від позивача, а саме: від 29.05.2025 (вх. № № 964/11 від 02.06.2025 та № 1009/11 від 12.06.2025) які містили тотожні вимоги, а саме: щодо надання інформації про суму пенсії нарахованої за минулий час, номер черги в реєстрі судових рішень, виплати коштів, нарахованих за рішеннями суду. За результатами розгляду зазначених запитів листами Пенсійного фонду України від 06.06.2025 № 2800-030201-8/37646 та від 18.06.2025 № 2800-030201-8/40650 надано відповіді. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем висловлено, зокрема, незгоду із затримкою виплати коштів, донарахованих на виконання судових рішень у справах № 620/9954/21, № 620/7499/21, № 620/7591/22, № 620/1888/24. Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Сума фінансування визначається за списками, сформованими головними управліннями Фонду в областях та місті Києві, на підставі яких Фонд формує платіжний документ на суму, вказану в описі, та перераховує кошти до зазначеного в описі банку. Таке централізоване перерахування коштів, що здійснюється Пенсійним фондом України, не є персоналізованим, не передбачає визначення розміру виплати кожній особі окремо та призначене лише для спрощення процедури проходження коштів від Фонду до уповноваженої організації або банку. Перерахування коштів під час фінансування здійснюється однією сумою за згрупованими списками одержувачів, сформованими і підписаними головними управліннями. Тому, Пенсійний фонд позбавлений можливості здійснювати фінансування пенсії окремому одержувачу, оскільки не складає список та не володіє інформацією про одержувачів, включених до нього. Надходження та видатки Пенсійного фонду передбачаються Бюджетом пенсійного фонду України на відповідний рік, який затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Кошти на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок асигнувань з Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду. Виплата заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2024 № 1156 передбачено фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду 500 млн грн, які

використані в повному обсязі за цільовим призначенням для виплати заборгованості за рішеннями суду. Так, у 2024 році в межах коштів, визначених бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік забезпечено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили у період по 19.11.2020 включно. Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік наразі не затверджено, тому фінансування на виплату заборгованості за рішеннями суду у 2025 році не здійснювалося. З метою визначення механізму здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування), Кабінетом Міністрів України 14.07.2025 прийнято постанову № 821, якою затверджено Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень (далі Порядок № 821). Отже Пенсійним фондом вживаються заходи з доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. Також зауважують, що заявлена до відшкодування сума коштів фактично є сумою коштів, що нарахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання судових рішень.

Розглядаючи спір про відшкодування шкоди, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.03.2020 у справі № 757/63985/16 вказала, що позивач по суті просить стягнути недораховану та неотриману різницю у пенсії. В постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 757/61718/17-ц судом також зазначено, що заявлена позивачем сума, яку вона просила відшкодувати, є сумою недоотриманої пенсії. Вважають, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, пов`язаних з виконанням судових рішень.

Ухвалою суду від 27.08.2025 підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24 вересня 2025 року о 14:00 год.Ухвалою суду від 20.10.2025 витребувано у Пенсійного фонду України інформацію щодо того, чи виділялися кошти з Державного бюджету України у період, з 01.01.2021 по 24.07.2025, на виконання фінансових зобов`язань по судовим рішенням, в тому числі, але не виключно, для Чернігівської області; якщо кошти виділялись з Державного бюджету України, у період, з 01.01.2021 по 20.10.2025, на виконання фінансових зобов`язань по судовим рішенням, то яким чином здійснювався розподіл коштів для виплати заборгованості, на виконання судових рішень в тому числі, але не виключно, для Чернігівської області; інформацію щодо перебування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на обліку в черзі по виплаті заборгованості, що виникла при перерахунку пенсії на виконання судових рішень за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що відзив на позов поданий Пенсійним фондом України з порушенням процесуального строку, на підставі чого вважає, що відповідач визнав позов.

Учасники справи повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі Головне управління) та одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

29.05.2025 позивач звернувся до Міністра соціальної політики України та до Голови правління Пенсійного фонду України з письмовими запитами, у яких попросив надати йому інформацію про загальну суму заборгованості по пенсії пенсіонера ОСОБА_1 на виконання судових рішень за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 та з 01.04.2019 про 31.01.2024 та час проведення виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень.

Міністерство соціальної політики України листом від 11.06.2025 №89/0/197-25 повідомило позивача, що Мінсоцполітики відповідно до норм чинного законодавства не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки не володіє та не повинно володіти нею; встановило, що належним розпорядником є Пенсійний фонд країни, переслало запит позивача до Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд України листами від 06.06.2025 № 2800-030201-8/37646 та від 18.06.2025 № 2800-030201-8/40650 повідомило позивача, що виплата доплати пенсії за судовими рішеннями здійснюється за рахунок державного бюджету України, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету; черговість виплати за судовими рішеннями формується за датою їх набрання законної сили; виплату позивачу коштів на виконання судових рішень буде здійснена у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Позивач вважає порушеними свої права та інтереси, а тому звернувся до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України щодо ненадання ОСОБА_1 чіткої відповіді на питання, поставлені у зверненні до Міністра соціальної політики та Голови правління Пенсійного фонду України 29.05.2025 суд зазначає таке.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 1 статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI).

Нормами статті 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Статтею 14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

В силу вимог статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема, розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

З аналізу викладеного вбачається, що право особи на отримання публічної інформації включає в себе право на доступ до публічної інформації шляхом надання розпорядником інформації достовірної, точної та повної інформації на запит особи. Ненадання інформації на запит або надання інформації, яка не відповідає зазначеним критеріям достовірності, точності та повноти, по своїй суті, є відмовою у наданні публічної інформації.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04.03.2020 року по справі №813/3931/17.

Відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423 (далі Положення №423, чинного на час розгляду запита) (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізацію державної політики, зокрема, у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, волонтерської діяльності, пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, державного регулювання та нагляду за дотриманням норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі, у сфері гуманітарної допомоги.

Пунктом 4 Положення №423 встановлено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за діяльністю Пенсійного фонду України з ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; здійснює державне регулювання та нагляд за дотриманням закону щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі.

З аналізу вищевказаних норм законодавства слідує, що Мінсоцполітики формує державну політику у сфері пенсійного забезпечення, але не здійснює облік, не визначає черговість та не здійснює виплату за рішеннями суду заборгованості з пенсійних виплат.

Судом встановлено, що 29.05.2025 позивач звернувся до Міністра соціальної політики України та до Голови правління Пенсійного фонду України з письмовими запитами, у яких попросив надати йому інформацію про загальну суму заборгованості по пенсії пенсіонера ОСОБА_1 на виконання судових рішень за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 та з 01.04.2019 про 31.01.2024 та час проведення виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень.

Міністерство соціальної політики України листом від 11.06.2025 №89/0/197-25 повідомило позивачу, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» видатки державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами та дефіцит коштів Пенсійного фонду» становить 236,9 млрд. грн, в решті запиту повідомило , що відповідно до норм чинного законодавства не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки не володіє та не повинно володіти нею; встановило, що належним розпорядником є Пенсійний фонд країни, переслало запит позивача до Пенсійного фонду України.

Оскільки Міністерство соціальної політики України не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит позивача, тому суд дійшов висновку про правомірність його дій щодо пересилання запиту позивача до Пенсійного фонду України та повідомлення заявника про пересилання запиту за належністю.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства соціальної політики щодо ненадання ОСОБА_1 чіткої відповіді на питання поставлені у зверненні до Міністра соціальної політики 29.05.2025 не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Згідно пункту 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі Положення №280, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 4 Положення №280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, вивчає та аналізує ситуацію у сфері пенсійного забезпечення, забезпечує проведення щорічних актуарних розрахунків фінансового стану системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат і соціальних послуг, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем висловлено, зокрема, незгода із затримкою виплати коштів, донарахованих на виконання судових рішень у справах № 620/9954/21, № 620/7499/21, № 620/7591/22, № 620/1888/24.

Надходження та видатки Пенсійного фонду передбачаються Бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, який затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Кошти на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок асигнувань з Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 7 розд. ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1) (далі Порядок № 21-2) видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - рішення суду), плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2024 № 1156 передбачено фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду 500 млн грн для виплати заборгованості за рішеннями суду.

Так у 2024 році в межах коштів, визначених бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік

забезпечено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили у період по

19.11.2020 включно.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік, станом на момент звернення позивача до Пенсійного фонду України, не затверджено, тому фінансування на виплату заборгованості за рішеннями суду у 2025 році не здійснювалося.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2025 №157 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду України і внесення змін до Порядку покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій (далі Порядок № 157).

Порядком №157 визначено напрямки використання бюджетних коштів, у тому числі на виплату пенсій, виплату перерахованих пенсій за рішенням суду у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; виплату ретроспективних судових рішень у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто видатки на виплату нарахованих пенсій за рішеннями суду за минулий час (ретроспективних судових рішень) здійснюються виключно в межах бюджетних призначень за напрямками використання бюджетних коштів.

Згідно із пунктом 8 Порядку №157 Фонд забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів.

Суд зауважує, що розподіл бюджетних коштів у разі їх недостатності здійснюється з урахуванням ресурсної забезпеченості виділених бюджетних асигнувань у черговості, визначений пунктом 11 Порядку №157, серед яких виплата пенсій в частині видатків на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду та виплата ретроспективних судових рішень здійснюється за 8 та 9 чергою.

Облік фінансових зобов`язань, що виникають внаслідок нарахування коштів на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі ІКІС ПФ).

Пенсійний фонд України автоматичним способом узагальнює обліковану інформацію про суму заборгованості та щомісячно інформує про фінансову потребу Міністерство соціальної політики України, яке є головним розпорядником коштів бюджетної програми за КПКВК 2506080 Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду.

Відтак з моменту внесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області до автоматизованої бази даних у підсистемі Реєстр судових рішень ІКІС ПФ відомостей про нараховану суму заборгованості Позивачу Пенсійний фонд України проінформований про таке зобов`язання і враховує його при поданні Міністерству соціальної політики України інформації про потребу у коштах.

Як слідує з матеріалів справи Пенсійний фонд України листами від 06.06.2025 № 2800-030201-8/37646 та від 18.06.2025 № 2800-030201-8/40650 повідомило позивача, що виплата доплати пенсії за судовими рішеннями здійснюється за рахунок Державного бюджету України, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету; станом на 24.06.2025 здійснено доплати до пенсій на виконання судових рішень станом на 19.11.2020; черговість виплати за судовими рішеннями формується за датою їх набрання законної сили; виплату позивачу коштів на виконання судових рішень буде здійснена у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що Пенсійний фонд України надав інформацію на запит позивача в межах компетенції, з урахуванням дискреційних повноважень територіальних органів Фонду та Пенсійного фонду України, в порядку та у строк, встановлені Законом №2939-VI, а також з урахуванням положень законодавства щодо порядку здійснення пенсійних виплат та фінансування виплат в Пенсійному фонді України.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Пенсійного фонду України щодо ненадання ОСОБА_1 чіткої відповіді на питання, поставлені у зверненні до Голови правління Пенсійного фонду України 29.05.2025 та протиправною відмову у виплаті пенсії за минулий час відповідно рішень судів за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024 не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю на користь ОСОБА_1 , грошову заборгованість за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024 у розмірі 2655268 (два мільйони шістсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн 02 коп. відповідно наданих документів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже для відшкодування шкоди в порядку статей 1166 та 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки стаття 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З врахуванням встановлених судом обставин та відповідним їм правовідносин підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за нормами статті 1166 Цивільного кодексу України є наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1173 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Позивачу для доведення обґрунтованості своїх вимог необхідно підтвердити наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою суб`єкта владних повноважень як обов`язкову умову відповідальності за її спричинення.

Проте заявлена позивачем до відшкодування сума матеріальної шкоди фактично є сумою коштів, що нарахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання судових рішень, які винесені Чернігівським окружним адміністративним судом від 11.08.2021 у справі № 620/7499/21, від 29.12.2022 у справі № 620/7591/22, від 28.10.2021 у справі № 620/9954/21, від 03.04.2024 у справі № 620/1888/24 на користь позивача.

Так, обов`язок виплатити перераховану суму пенсії з урахуванням раніше виплачених сум встановлений рішеннями суду, які набрали законної сили.

Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику (в тому числі збитки).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність виплати позивачу перерахованої пенсії не може ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення таких грошових коштів з боржника в порядку виконання судових рішень.

Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України, оскільки наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення грошової заборгованості з відповідачів в розмірі 2 655 268,02 грн на виконання судових рішень, винесених на користь позивача, при цьому вищевказані судові рішення перебувають на виконанні у ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачами не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Крім того суд зауважує, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, передбачених пунктом 2 статті 2 Цивільного кодексу України, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19.

При цьому суд враховує, що вирішення позовних вимог лежить в площині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як боржника, при виконанні судових рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі № 620/7499/21, від 29.12.2022 у справі № 620/7591/22, від 28.10.2021 у справі № 620/9954/21, від 03.04.2024 у справі № 620/1888/24.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди.

Так, відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; 2)визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та, за наслідками розгляду вказаної заяви і встановлення протиправних рішень, дій чи бездіяльності - постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання нового позову.

Отже судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання з поважних причин.

З аналізу зазначених законодавчих норм слідує, що суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки законом встановлено спеціальний порядок судового провадження (контролю) при вирішенні спорів, які виникають при виконанні рішень суду.

Викладене свідчить про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю на користь ОСОБА_1 , грошову заборгованість за період, з 01.01.2016 по 31.01.2024 у розмірі 2655268 (два мільйони шістсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн 02 коп відповідно наданих документів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство соціальної політики України (вул. Еспланадна, буд. 8/10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 37567866).

Відповідач: Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 00035323).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 37567646).

Суддя В.В. Падій