Справа № 160/9564/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/9564/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року (суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.11.2024;

зобов`язати ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.11.2024.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі скаржник зазначає, що представник позивача в обґрунтування поважності причини відкладення судового засідання, призначеного на 10.07.2025 надає свідоцтво про народження дитини та довідку від комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №9» Харківської міської ради, про те, що ОСОБА_2 зверталася за наданням медичної допомоги з приводу хвороби дитини ОСОБА_3 2019 р.н. з 10.07.2025 по теперішній час. Крім того, сам позивач, і про це достовірно відомо представнику відповідача, наразі незаконно утримується в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців» без рішення суду про його затримання та поміщення в ПТПІ (справа № 204/6188/25). Розгляд цієї справи є пріоритетним для позивача, адже стосується бездіяльності ГУДМС в Дніпропетровській області, що полягає в не прийнятті його заяви про надання йому статусу біженця в Україні. Позивачу небезпечно повертатися в країну походження про що він неодноразово заявляв відповідачу, однак відповідачем при заявлені клопотання про залишення справи без розгляду не було повідомлено суду про перебування позивача в ПТПІ та його вразливе становище через це.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що повторне неприбуття позивача та його представника у судове засідання без поважних причин та без належного підтвердження поважності причин неявки, які безпосередньо перешкоджають позивачу та його представнику взяти участь у судовому засіданні, а тому з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України залишив позов без розгляду.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною п`ятою вказаної статті у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише в разі повторної неявки.

Пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 205, пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов:

а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання;

б) ненадходження заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;

в) неявка позивача в судове (підготовче) засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки;

г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача;

ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Наведений підхід узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 9901/345/21.

Так, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказано, що 22.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.06.2025. 24.06.2025 представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Усною ухвалою, проголошеною у підготовчому судовому засіданні у справі, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 10.07.2025 о 11:00. У судове засідання, призначене на 10.07.2025, позивач та його представник не з`явилися. До суду надйшло клопотання від представника позивача (вх. №36500/25), в якому представник позивача просить перенести судове засідання на іншу дату, у зв`язку з тим, що у представника позивача неочікувано захворіла малолітня дитина 25.06.2029 народження та 11.06.2025 потребує супроводу до лікаря. З огляду на те, що до клопотання про відкладення розгляду справи представником позивача не надано доказів на обгрунтування його мотивів та поважності причини неявки до суду, а розгляд справи призначений на 10.07.2025, а не 11.06.2025 як зазначено в клопотанні, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні. У підготовче судове засідання у справі, призначене на 10.07.20205, з`явився представник відповідача та просив суд залишити адміністративний позов без розгляду, з огляду на те, що позивач та його представник у судові засідання 24.06.2025 та 10.07.2025 не з`явилися, доказів на підтвердження наявності поважних причин неявки до суду не надали.

При цьому колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не визнавав неповажними підстави неявки представника позивача в судові засідання, призначені на 24.06.2025 та 10.07.2025, про що свідчать «протоколи судових засідань».

На переконання колегії суддів, невизнання судом неповажними причини неявки позивача або його представника в судові засідання, призначені на 24.06.2025 та 10.07.2025 унеможливлює застосування пункту 4 частини першої статті 240 КАС України, який передбачає залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача в судове засідання саме без поважних причин.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові у справі № 380/15440/24 від 22.05.2025.

Крім того з матеріалів справи не вбачається, що суд першої інстанції встановив належним чином наявність такої умови для залишення позову без розгляду як неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що правила статті 205 КАС України є певною формою реалізації гарантій особи на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод.

У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема суд, не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті встановлюють наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Частина п`ята статті 205 КАС України побудована таким чином, що дає суду можливість повернути позовну заяву особи без розгляду, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду.

Законодавче формулювання частини п`ятої статті 205 КАС України «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 9901/949/18 та від 27.05.2020 у справі № 9901/11/19.

Верховний Суд неодноразово викладав правові висновки щодо підстав для залишення позову без розгляду відповідно до частини п`ятої статті 205, пункту 4 частини першої статті 240 КАС України.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 9901/278/21 зазначено, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 205, пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов:

а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання;

б) ненадходження заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;

в) неявка позивача в судове (підготовче) засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки;

г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача;

ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

При цьому, колегія судів враховує положення частини третьої статті 205 КАС України, якою встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній ухвалі суду про залишення адміністративного позову без розгляду судом першої інстанції не встановлено, яким чином неявка позивача та його представника перешкоджала розгляду вказаної справи, при цьому не навів жодних мотивів та обґрунтування такого висновку.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви у цій справі без розгляду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Отже в даному конкретному випадку, зважаючи на те, що суд не визнавав явку сторін обов`язковою, не витребовував додаткових доказів, а в матеріалах справи наявні всі процесуальні документи, у яких викладена позиція, зокрема, позивача, колегія суддів визнає, що наслідком повторної неявки представника позивача в судове засідання мало бути вирішення справи за відсутності такого учасника справи на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 КАС України є помилковим, не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, у зв`язку з цим оскаржувані рішення підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відповідності до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність законодавчо передбачених підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року скасувати.

Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко