Справа № 640/11140/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2011 по 18.09.2019;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2011 по 18.09.2019 в сумі 54853,69 грн та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2011 року по 18.09.2019 в сумі 8533,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач здійснив нарахування та виплату пенсії на виконання судового рішення з порушенням строків виплати за період з 01.04.2011 по 18.09.2019 в сумі 54853,69 грн, що зумовлює нарахування компенсації інфляційних втрат та 3% річних від суми грошового зобов`язання 8533,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої та виплаченої на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що фактичною підставою для звернення до суду із даним позовом стала незгода позивача із діями та бездіяльністю пенсійного органу під час виконання постанови, тому мала право звернутися до суду із заявою відповідно до ст. 383 КАС України, тому відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та Головним управлінням нового спору.

Враховуючи, що сума сплаченої пенсії на виконання судового рішення носить одноразовий характер, а саме в розмірі 33577,10 грн, тому вона не підпадає під визначення доходів, передбаченого Законом України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що враховуючи, що вимоги про стягнення компенсації не були предметом розгляду у справі №2а-818/11, відтак вимоги статті 383 КАС України не можуть бути застосовані.

З огляду на те, що спірні кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у зменшеному розмірі, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи».

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі не нижче 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, встановлених частини першої ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплат, які йому здійснювались, починаючи з 30 червня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2011 у справі №2а-818/11 виправлено описку в резолютивній частині постанови, а саме: дату, з якої зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, замість «з 30 червня 2010 року» зазначити «з 01 грудня 2010 року».

Як наслідок, 01.04.2021 позивачу виданий виконавчий лист №2а-818/11 та постановою від 11.05.2011 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2а-818/11 виданого 01.04.2021.

Листом від 24.10.2017 №60065/09 відповідач повідомив управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про здійснення нарахування на виконання рішення суду 33577,10 грн.

Як наслідок, 18.09.2019 року на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 позивачу виплачено заборгованість пенсії у розмірі 33577,10 грн.

Вважаючи, що порушення строків виплати заборгованості з пенсії є підставою для нарахування спірної компенсації, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кошти згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 фактично виплачені пенсійним фондом позивачу лише 18.09.2019, без нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Разом з тим, враховуючи, що суд не може перебирати на себе повноваження відповідача щодо розрахунку суми компенсації, відтак не може керуватися розрахунками позивача щодо розміру складових власної пенсії, що вказує на безпідставність вимог про виплату компенсації у фіксованій сумі.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 цього Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №159 від 21.02.2001, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).

У силу вимог пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно із пунктом 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію особа набуває саме в момент отримання доходу.

При цьому, за правилами статтей 3-5 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.

З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

У той же час, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.

Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №815/3998/16, від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 у справі №817/621/18 та від 26.02.2020 у справі №826/8319/16.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі не нижче 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, встановлених частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплат, які йому здійснювались, починаючи з 30 червня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2011 у справі №2а-818/11 виправлено описку в резолютивній частині постанови, а саме: дату, з якої зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, замість «з 30 червня 2010 року» зазначити «з 01 грудня 2010 року».

18 вересня 2019 року на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 позивачу виплачено заборгованість пенсії у розмірі 33577,10 грн.

Тобто, виплата заборгованості за постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2а-818/11 відбулась через 8 років.

Отже, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням позивачеві пенсії пенсійним органом, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко