Справа № 160/30834/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфанової О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до Центрально Міського ВДВС у місті Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 з позовною заявою до Центрально Міського ВДВС у місті Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить:
Визнати протиправною постанову про накладення штрафу від 02.10.2025 року за виконавчим провадженням № 76628109 винесену державним виконавцем Центрально - Міського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дарією КОХАН в рамках виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/9666/24 від 12.08.2024.
Скасувати постанову про накладення штрафу від 02.10.2025 року за виконавчим провадженням № 76628109 винесену державним виконавцем Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дарією КОХАЙ в рамках виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/9666/24 від 12.08.2024
Ухвалою суду від 29.10..2025 відкрито провадження в адміністративній справі, відстрочено позивачу сплату судового збору до 06.11.2025 року, запропоновано відповідачу надати відзив.
На виконання ухвали суду позивачем надано платіжну інструкцію №4726 від 18.10.2025 року.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався.
Звертає увагу суду на те, що на період дії воєнного стану зупиняється вчинення виконавчих дій в провадженнях де є боржником військова частина (у відповідності до абзацу 22 статті 102 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Посилається на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, щодо того, що «межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.»
Державний виконавець Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дар`я КОХАН, перед тим, як виносити постанову про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 за нібито невиконання рішення суду у встановлені строки повинна надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу, надати 10 днів на добровільне виконання рішення суду, перевірити чи виконано рішення суду в добровільному порядку та у встановлені строки, а також в своїй діяльності керуватися всім обсягом нормативно - правових актів щодо питання здійснення стягнення, проте державним виконавцем Дарією КОХАН зроблено не було та призвело до незаконного винесення постанови про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 ,
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі за № 160/9666/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі № 160/9666/24 повернуто.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 набрало законної сили 02.10.2024, видано виконавчий лист.

Судом встановлено, що 22.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №160/9666/24, виданого 14.10.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.

02.10.2025 року державним виконавцем Центрально - Міського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дарією КОХАН у виконавчому провадженні №76628109 винесено постанову про накладення штрафу при виконанні виконавчого листа №160/9666/24 від 12.08.2024 виданому Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду, вважаючи означену постанову протиправною.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

Як зазначає представник позивача, у відповідності до абзацу 22 статті 102 ЗУ «Про виконавче провадження» на період дії воєнного стану зупиняється вчинення виконавчих дій в провадженнях де є боржником військова частина.

Крім того, посилається на обставину, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець повинен надати боржнику 10 робочих днів на добровільне виконання рішення суду, а потім, перевірити виконання рішення суду і у разі невиконання боржником рішення суду застосовувати заходи впливу у вигляді штрафу. Отже, строк для добровільного виконання рішення суду в 10-ти денний термін не сплинув, оскільки військова частина не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження.

Так, відповідно до статті 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Згідно резолютивної частини рішення від 12 серпня 2024 року у справі за №160/9666/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.

Отже, індексація відноситься до грошового забезпечення, оскільки є обов`язковим елементом, який нараховується для підтримки його реальної вартості в умовах інфляції. Індексація поширюється на всі види грошового забезпечення військовослужбовців, включаючи оклад та надбавки, і виплачується разом з основною заробітною платою.

Тому, суд зазначає, що виконавче провадження за виконавчим листом №160/9666/24 від 12.08.2024 виданому Дніпропетровським окружним адміністративним судом, зупиненню не підлягало.

При цьому, враховуючи, що відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, подала апеляційну скаргу, то була обізнана про наслідки її розгляду - ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року про повернення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі №160/9666/24 та набрання законної сили 02.10.2024 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2024.

Отже, на дату винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу рішення у справі №160/9666/24 не виконано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 за № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 вказаного Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З 19.08.2022 набув чинності Закон України №2468-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави", яким, зокрема, забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.

Вказаним Законом внесено зміни в п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", зокрема доповнено положеннями, що включають абз. 22, за змістом якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Так, за змістом судового рішення у справі №160/9666/24 воно має зобов`язальний характер, водночас, способом виконання даного рішення є фактично перерахунок та виплата грошового забезпечення позивачу.

У свою чергу, відповідно до абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовців, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.

А відтак, з урахуванням вказаного правового регулювання, суд дійшов висновку, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для зупинення виконавчих дій в межах спірного виконавчого провадження на підставі абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження".

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, відповідач, приймаючи спірну у цій справі постанову про накладення штрафу від 02.10.2025 року за виконавчим провадженням №76628109 в рамках виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/9666/24 від 12.08.2024, діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 271-272, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова