Справа № 450/2860/25
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №450/2860/25
Провадження № 2-а/943/37/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області та Стельмаха Романа Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом через свого представника - адвоката Скоробогатого М.В., у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5029568 від 21.06.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а також стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що 21.06.2025 року поліцейським відділенням поліції №3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Стельмахом Романом Васильовичем винесено постанову серії ЕНА №5029568 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за те, що 21 червня 2025 року о 02:20 год. у селі Зубра по вул. Тараса Шевченка, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого в темну пору доби не підсвічувався номерний знак, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР (керування водієм транспортним засобом із номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів), із чим представник позивача не погоджується, вважаючи спірну постанову відповідача незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку за інкримінованою ОСОБА_1 частиною першою статті 121-3 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи, які керують транспортним засобом. Однак, в цьому випадку позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 штовхали автомобіль додому, оскільки він був у технічно неробочому стані через розряджений акумулятор, що фактично виключає адміністративну відповідальність за керування автомобілем, а доказів керування транспортним засобом немає і такі не надані. Крім того, на думку представника позивача, у даному випадку фактичного розгляду справи взагалі не відбулося, а працівник поліції, без роз`яснення прав, в тому числі права на захист, та порядку розгляду справи лише повідомив, що складено постанову за керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком. При цьому, поліцейський проігнорував той факт, що автомобіль не рухався через розряджений акумулятор. Будь-яких інших обставин події не з`ясовував. Зазначених вимог закону поліцейським Стельмахом Р.В. не дотримано. Також чинне законодавство України, у тому числі Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Враховуючи вказане, представник позивача вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, як це визначено і кваліфіковано у постанові, а також склад будь-якого іншого адміністративного правопорушення, оскільки інспектором не доведено самого факту вчинення адміністративного правопорушення, не підтвердження факту керування автомобілем, розгляду справи не проведено, а поліцейський Стельмах Р.В. при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, на думку представника позивача, не встановив всіх об`єктивних обставин справи з метою правильного її вирішення, не провів розгляду справи, проігнорував заперечення ОСОБА_1 , внаслідок чого винесення такої постанови є незаконним, а сама постанова не відповідає вимогам закону. Крім того, адвокат Скоробогатий М.В. просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 484,48 грн.

Ухвалою судді від 11.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Відповідач ГУНП у Львівській області через свого представника т.в.о. начальника ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області В. Продеус направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №6537 від 03.10.2025), у якому з позовними вимогами представник відповідача не погоджується, оскільки поліцейським СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Стельмахом Романом Васильовичем винесено постанову серії ЕНА №5029568 від 21.06.2025, відповідно до якої він 21 червня 2025 року о 02:20 год. у селі Зубра по вул. Тараса Шевченка, 7 керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого номерний знак не був освітлений та 20 метрів неможливо розпізнати символи, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. Із указаною постановою поліцейський ознайомив ОСОБА_1 , як із роз`яснив йому під час розгляду адміністративної справи права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтями 268, 307, 308 КУпАП, про що свідчить підпис позивача Братейка Н.І. в оскаржуваній постанові. Більше того, як убачається згідно бази даних ІТС ІПНП, що ОСОБА_1 сплатив накладений штраф 30.06.2025 року, а тому вважає спірну постанову законною та обгрунтованою. Відтак, представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю такого та розглянути справу без участі сторони відповідача.

Відповідач Стельмах Р.В. своїм процесуальним правом на подання відзиву в порядку статті 162 КАС України не скористався.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Скоробогатий М.В. своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив у порядку статті 163 КАС України не скористався.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як убачається із оскаржуваної постанови поліцейського відділення поліції №3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Стельмаха Романа Васильовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5029568 від 21.06.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за те, що 21 червня 2025 року о 02:20 год. у селі Зубра по вул. Тараса Шевченка, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не підсвічувався номерний знак, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України (керування водієм транспортним засобом із номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів).

Пунктом п. 2.9 «в» ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадя, тобто 1190 грн.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_1 , що ним не оспорюється факт вищевказаного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, зокрема в частині того, що 21 червня 2025 року о 02:20 год. у селі Зубра по вул. Тараса Шевченка, 7 його транспортний засіб марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не підсвічувався номерний знак, що є порушення п. 2.9 «в» ПДР України.

Разом із тим, позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Скоробогатий М.В. заперечують лише факт керування позивачем вищевказаним транспортним засобом через його технічну несправність (розряджений акумулятор у цьому автомобілі) шляхом управління ним автомобілем у технічно справному та заведеному стані, покликаючись на те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 штовхали автомобіль додому, оскільки він був у технічно неробочому стані через розряджений акумулятор, що, на думку представника відповідача, виключає адміністративну відповідальність за керування цим автомобілем. Крім того, представник позивача покликався на те, що розгляд справи відповідачем не здійснювався та не роз`яснено позивачу його права.

Проте, суд вважає наведені доводи позивача та його представника необгрунтованими, виходячи із матеріалів відеозапису події, долучених до позовної заяви представником позивача, якими спростовуються вищевказані доводи сторони позивача, та із яких об`єктивно вбачається, що «працівник поліції встановлює особу ОСОБА_1 , після чого повідомляє його про те, що ведеться відеозапис розмови згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а також те, що його зупинено в комендантську годину та через те, що у ОСОБА_1 не підсвічувалися задні стопи, нічого не світилося, що у Вас сідає акумулятор?», проти чого позивач ОСОБА_1 не заперечував (01164@274710), як і не висловив зауважень на звертання до нього поліцейських словами: «водій». А вже після винесення оскаржуваної постанови та її вручення позивачу ОСОБА_1 , останній стверджував, що штовхав автомобіль, а на уточнююче запитання поліцейського про керування ним вищевказаним автомобілем та перебування у той час за кермом, коли котився автомобіль, ОСОБА_1 не заперечував, про що вбачається із іншого відеозапису події за №01164@460110.

Більше того, у відповідності до абзацу третього пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний Суд роз`яснив, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Зокрема, як убачається із відеозаписів події, долучених до позовної заяви представником позивача, де позивач ОСОБА_1 не заперечує того, що він керував автомобілем у зазначеному в оскарженій постанові час і місці, а лише на одному із наданих ним відеофайлів зазначив про те, що він був за кермом незаведеного автомобіля (через розряджений акумулятор), який штовхали та він під його управлінням скотився із гори, а в даній позовній заяві покликався на те, що він із ОСОБА_2 штовхали автомобіль додому, оскільки він був у технічно неробочому стані через розряджений акумулятор, не заперечуючи того, що він у той час перебував за його кермом, що в силу абзацу третього пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 вважається керуванням транспортним засобом.

Натомість, факту того, що в його автомобілі в темну пору доби не підсвічувався номерний знак, що є порушення п. 2.9 «в» ПДР України, позивач ОСОБА_1 на жодному із наданих відеофайлів не заперечує, як і не спростував указаного факту в поданому позові.

Крім того, долученим до справи відеозаписом події встановлено, що поліцейським Стельмахом Р.В. дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. При цьому, позивачу роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), порядок оскарження постанови та сплати штрафу (ст. 307, ст. 308 КУпАП), що підтверджується його власноручними підписами в оскаржуваній постанові відповідача.

Більше того, як слідує із відзиву на позовну заяву, де представник відповідача зазначив, що згідно бази даних ІТС ІПНП позивач ОСОБА_1 сплатив накладений штраф 30.06.2025 року, чого стороною позивача спростовано не було.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача, а згідно бази даних ІТС ІПНП позивач ОСОБА_1 сплатив накладений штраф 30.06.2025 року, чого стороною позивача спростовано не було.

Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також, як вважає суд, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.

Крім того, частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема: за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не відповідає встановленим зразкам або неосвітленим, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1190 грн.

При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, зокрема у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, а накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що не оспорювалось позивачем (правова кваліфікація правопорушення, накладене адміністративне стягнення, його вид і розмір) на місці зупинки його транспортного засобу, заперечуючи лише факт керування ним автомобілем у заведеному стані через розряджений акумулятор. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю.

Крім того, зважаючи на відмову в задоволенні цього позову, підстав для розподілу судових витрат (сплачений позивачем судовий збір у розмірі 484,48 грн. та витрати на професійну правничу допомогу позивача в розмірі 3500,00 грн.) в порядку статті 139 КАС України суд не вбачає.

Ураховуючи наведене і керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 72-79, 90, 91, 139, 140, 229, 242-246, 259, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області та Стельмаха Романа Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Скоробогатий Микола Вікторович (79008, м. Львів, вул. Д. Донцова, 20/2а.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, буд. 3; ).

Відповідач: поліцейський Стельмах Роман Васильович (81100, Львівська область, Львівський район, м. Пустомити, вул. Т. Шевченка, 1).

Повний текст судового рішення виготовлено: 07.11.2025 року.

Суддя І. Б. Кос