Справа № 638/22380/24
Суддя: Яковлева В. М.
Дата ухвалення: 2025-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/58/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Північно Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив:

22 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Агєєва Елла Олегівна через систему «Електронний суд», звернулася до Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Північно Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

При цьому позивач вважає дану постанову незаконною, так як при її винесенні були допущені грубі порушення вимог чинного законодавства, а акт ревізії взагалі не був вручений позивачу, а відтак останньому невідомо про які допущені ним порушення йде мова. Разом з тим зі змісту постанови неможливо встановити які протиправні діяння були інкриміновані ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Крім того, представник відповідача в установлений законом строк подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в позові в повному обсязі. В обгрунтування відзиву вказав, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відбувалася з дотримання норм чинного законодавства, у зв`язку з чим доводи позивача про безпідставне притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП є безпідставними. При цьому зазначив, що позивач не скористався своїми законними правами згідно ст. 268 КУпАП щодо ознайомлення з матеріалами справи та відмовився брати участь у її розгляді. Також вказав, що жодним актом не передбачено обов`язку надавати акт ревізії особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, як і не передбачено обов`язку переносити зміст всього акту ревізії до протоколу чи постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим представник позивача в установлений законом строк подала відповідь на відзив, у якому акцентувала увагу на тому, що позивач може на власний розсуду користуватися своїми правами, що, в свою чергу, не звільняє відповідача від обов`язку суворого дотримання норм чинного законодавства при розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Позивач та його представник в судовому засіданні 01.07.2025 позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд його задовольнити. Однак в подальшому в судове засідання 10.11.2025 не з`явилися, представник позивача подала заяву про подальший розгляд спарви без її участі та участі позивача, просили задовольнити даний позов та розгляд справи провести без їхньої участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.07.2025 заперечував щодо задоволення позову, вважав його безпідставним та необгрунтованим. В судове засідання 10.11.2025 представник відповідача не з`явився, заяв та клопотань від останнього до суду не надходило.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.11.2024 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розміір 255,00 грн за те, що допустив порушення законодавства з фінансових питань, а саме ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що полягає у внесенні недостовірних даних до первинних документів бухгалтерського обліку (актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в), що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів підприємства за 2020 та 2023 роки на загальну суму 208340,0 грн. Порушення призвело до завищення касових видатків у формі №2м «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду « по КПКВ 1216030, за КЕКВ 2610 за 2020 на суму 83513,0 грн, до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у формі №2 «Звіт про фінансові результати ) звіт про сукупний дохід)» за 2020 -16,63 тис. грн, за 2023- 108,2 тис. грн.

Вищевказані порушення відображені в акті ревізії від 07.10.2024 №202006-04/28.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

У підпункті 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

03 лютого 2016 року № 43, встановлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства.

Згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів.

Положеннями ч. 1 ст. 164-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за приховування в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків, відсутність бухгалтерського обліку або ведення його з порушенням установленого порядку, внесення неправдивих даних до фінансової звітності, неподання фінансової звітності, несвоєчасне або неякісне проведення інвентаризацій грошових коштів і матеріальних цінностей, несвоєчасне подання на розгляд, погодження або затвердження річного фінансового плану підприємства державного сектору економіки та звіту про його виконання, перешкоджання працівникам органу державного фінансового контролю у проведенні ревізій та перевірок, невжиття заходів по відшкодуванню з винних осіб збитків від недостач, розтрат, крадіжок і безгосподарності - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, полягає у вчиненні таких діянь: приховуванні в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків; відсутності бухгалтерського обліку або веденні його з порушенням установленого порядку; внесенні неправдивих даних до фінансової звітності; неподанні фінансової звітності; несвоєчасному або неякісному проведенні інвентаризацій грошових коштів і матеріальних цінностей; порушенні правил ведення касових операцій; перешкоджанні працівникам державної контрольно-ревізійної служби у проведенні ревізій та перевірок; невжитті заходів щодо відшкодування з винних осіб збитків від недостач, розтрат, крадіжок і безгосподарності. До того ж під бухгалтерським обліком необхідно розуміти процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; фінансова звітність - це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Також, вимогами ст. 234-1 КУпАП передбачено, що органи державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба) розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства з фінансових питань (стаття 164-2 КУпАП). Від імені органів державного фінансового контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, його заступники, а також інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вказує, що згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України відповідачем надані докази правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП.

При цьому належних та допустимих доказів в розумінні статей 73,74 КАС України на підтвердження заявлених вимог, позивач суду не надав.

При цьому позивачем не надано беззаперечних доказів порушень його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому сама незгода позивача з обставинами, зазначеними у спірній постанові, не є доказом наявності порушень чинного законодавства щодо дотримання відповідачем процедури розгляду даної справи та законних прав позивача.

Щодо незгоди позивача з вищевказаним актом ревізії від 07.10.2024 №202006-04/28, то суд зазначає, що позивач не був позбавлений права його оскаржити у порядку, встановленому чинним законодавством.

Разом з тим суд вважає безпідставним посилання позивача на невручення йому вищевказаного акту ревізії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язок надання зазначеного документу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Інші посилання позивача на допущені відповідачем порушення при розгляді справи відповідачем носять формальний характер та не підкріплені жодними доказами.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За вищевказаних обставин, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин суд дійшов висновку, що у зв`язку з відмовою в задоволенні позову сплачений судовий збір залишається за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 132, 139, 205, 242 - 244, 246, 250, 255, 286, 292- 293, 295, 297 КАС України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб - адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб - порталі судової влади України.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Північно-Східний офіс Держаудитслужби, , адреса місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, 5, 4 під`їзд, 10 поверх.

Повне судове рішення виготовлено 10 листопада 2025 року.

Суддя В. М. Яковлева