Справа № 520/11144/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 р. справа № 520/11144/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 30.05.2024 по 13.08.2024 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час участі в бойових діях та перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), здійснення забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 100 000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 30.05.2024 по 13.08.2024 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час участі в бойових діях та перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), здійснення забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.04.2024 під час проходження військової служби він отримав бойове поранення внаслідок підриву на невстановленому вибуховому пристрої та таке ушкодження безпосередньо пов`язане з виконанням бойового завдання. За доводами позивача, за період його стаціонарного лікування з 30.04.2024 по 13.08.2024 йому було виплачено лише 98 000 грн додаткової винагороди, водночас за період з 30.05.2024 по 13.08.2024 виплати в розмірі 100 000,00 грн йому здійснено не було, що позивач вважає протиправним. Позивач вважає свої права порушеним, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 по справі №520/11144/25 скасовано. Справу № 520/11144/25 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Відповідно до супровідного листа Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2025 справа № 520/11144/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернулася до Харківського окружного адміністративного суду 13.08.2025, що підтверджується відтиском штампу канцелярії суду на супровідному листі, передана на розгляд судді - 13.08.2025 згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Позивачем 05.09.2025 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої уточнено зміст позовних вимог та їх обґрунтування, чим усунуто недоліки, про які було зазначено в ухвалах про залишення позовної заяви без руху. Відповідних пояснень щодо неможливості подання заяви про уточнення змісту позовних вимог та їх обґрунтування на виконання первісної ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем до суду не подано.

Ухвалою від 08.09.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 відомості щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період 30.05.2024 по 13.08.2024; відомості щодо перебування позивача на лікуванні у спірний період. Витребувані документи зобов`язано відповідача надати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали суду.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивачу копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана засобами поштового зв`язку та копія такої ухвали отримана позивачем.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що твердження позивача про безперервне находження (перебування) на стаціонарному лікуванні не є доведеним з огляду на відсутність відповідної медичної документації. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 06.09.2024, що вбачається з відповідного витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) від 06.09.2024 № 258. (а.с. 162)

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 23/1661/1 вбачається, що позивач під час проходження служби, а саме 27.04.2024 під час переміщення евакуаційної групи підрозділу, внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрою в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , отримав бойове поранення. Поранення отримано внаслідок дій противника, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, отримано під час захисту Батьківщини. (а.с. 54)

Згідно наявних у матеріалах справи довідок ВЛК, поранення (травма), отримане позивачем 27.04.2024 - Так, пов`язане з захистом Батьківщини. (а.с. 61, 63, 64)

З наявних у матеріалах справи медичних документів судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням зазначеного поранення в наступні періоди:

- з 28.04.2024 по 03.05.2024 - в КНП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова" Дніпропетровської міської ради (а.с. 55-56);

- з 04.05.2024 по 15.05.2024 - в КНП "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради" (а.с. 57-58);

- з 15.05.2024 по 27.05.2024 - в КП "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради (а.с. 59-60).

Наявним у матеріалах справи свідоцтвом про хворобу № 96 від 13.08.2024 підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в зазначені періоди. Також, у свідоцтві про хворобу додатково вказано про знаходження позивача на обстеженні та лікуванні у Військовій частині НОМЕР_2 з 29.07.2024 по 13.08.2024. (а.с. 65-66)

За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, за період перебування його на стаціонарному лікуванні з 30.04.2024 по 13.08.2024 йому було виплачено додаткову винагороду лише в розмірі 98 000,00 грн, водночас за період з 30.05.2024 по 13.08.2024, тобто, за доводами позивача, за останній етап лікування та реабілітаційної відпустки, виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн не здійснювалася.

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву відповідач повідомив суд про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за спірний період, оскільки факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні не є доведеним з огляду на відсутність відповідної медичної документації.

Позивач не погоджується з діями (бездіяльністю) Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час участі в бойових діях та перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), здійснення забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України, за період з 30.05.2024 по 13.08.2024, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2,3 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз.2 пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції від 16.04.2024 станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 1-1 Постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Згідно пункту 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Із аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, необхідні дві умови для виплати такої винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наявних у матеріалах справи медичних документів судом установлено, що позивач під час проходження служби, а саме 27.04.2024 отримав бойове поранення, що згідно наявних у матеріалах справи довідок ВЛК, пов`язане з захистом Батьківщини. (а.с. 54, 61, 63, 64)

У зв`язку з отриманням зазначеного поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням зазначеного поранення в наступні періоди:

- з 28.04.2024 по 03.05.2024 - в КНП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова" Дніпропетровської міської ради (а.с. 55-56);

- з 04.05.2024 по 15.05.2024 - в КНП "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради" (а.с. 57-58);

- з 15.05.2024 по 27.05.2024 - в КП "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради (а.с. 59-60).

Відомостей щодо перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні в інші періоди матеріали справи не містять.

Наявним у матеріалах справи свідоцтвом про хворобу № 96 від 13.08.2024 також підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в зазначені періоди з 28.04.2024 по 03.05.2024, з 04.05.2024 по 15.05.2024 та з 15.05.2024 по 27.05.2024. (а.с. 65-66)

При цьому, у свідоцтві про хворобу додатково вказано про обстеження та лікування позивача, в тому числі, у Військовій частині НОМЕР_2 з 29.07.2024 по 13.08.2024, однак свідоцтво про хворобу не містить відомостей щодо перебування позивача в зазначений період саме на стаціонарному лікуванні. Матеріали справи відповідних документів також не містять.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У межах даної справи позивачем заявлені позовні вимоги саме про нарахування та виплату йому додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.05.2024 по 13.08.2024.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні доводи та відповідні документи, що підтверджують факт перебування позивача у спірний період (з 30.05.2024 по 13.08.2024) на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням поранення, що б свідчило про наявність у позивача права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди.

Позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо бездіяльності (дій) відповідача, що виразилася у невиплаті позивачу спірної додаткової винагороди за спірний період, однак жодних обставин та відповідних доказів, з яких суд міг би встановити наявність у позивача права на отримання спірної додаткової винагороди матеріали справи не містять.

Отже, під час розгляду справи, виходячи з наявних у матеріалах справи документів, судом не встановлено наявності в позивача права на отримання додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні за заявлений позивачем період (з 30.05.2024 по 13.08.2024).

При цьому, в позовній заяві позивачем викладені доводи щодо того, що в частину спірного періоду він перебував у відпустці, пов`язаній із лікуванням, однак, суд зазначає, що перебування позивача у відпустці, пов`язаній із лікуванням, не свідчить про перебування позивача на стаціонарному лікуванні в такий період.

Суд зазначає, що положеннями постанови КМУ № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн для військовослужбовців, які перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Разом з тим, відповідні позовні вимоги щодо виплати позивачу додаткової винагороди під час перебування у відпустці для лікування позивачем у межах даної справи не заявлялися. Прохальна частина позовної заяви відповідних позовних вимог не містить, оскільки позовні вимоги в даній справі стосуються виплати позивачу додаткової винагороди саме за весь період перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Окрім того, жодних доказів перебування позивача у відпустці після поранення до суду також не подано.

Таким чином доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо наявності протиправності дій чи бездіяльності з боку позивача та щодо наявності в нього права на отримання спірної додаткової винагороди за спірний період не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, на підставі наявних доказів.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо вчинення відповідачем протиправних дій чи бездіяльності або щодо наявності порушеного права позивача. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 19, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН