Справа № 160/9731/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2025 рокуСправа №160/9731/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ Х» про визнання протиправними та скасування постанов, -
03.04.2025 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокат Гусаров Владислав Олександрович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне. На думку позивача, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення з ними трудового договору (контракту) у вигляді штрафів у розмірі по 71 000 грн. за кожного ніби-то неоформленого позивачем працівника, оскільки за усіма адресами фактичних перевірок розміщені магазини « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які належать не суб`єкту господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а належать підприємству ТОВ «ФОРЕСТ Х». Отже усі працівники, які виконують трудові функції у вказаних магазинах і є їх продавцями не повинні були оформлюватися на роботу у позивача, а виключно у дійсного власника магазину і їх дійсного роботодавця - ТОВ «ФОРЕСТ Х». З огляду на викладене, на думку позивача, нарахування штрафних санкцій є неправомірним, а податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначний чинним законодавством, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
17.04.2025 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року поновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у справі, в задоволенні клопотання позивача про розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін відмовлено. Відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 21.05.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
17.06.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Відповідач посилаючись на необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2025 року у справі № 260/4202/24 вважає, що наявний договір № 29/23 від 30.11.2023 року на продаж товару в мережі магазинів «Вейп Бар» не є достатньою правовою підставою для залучення працівників до виконання роботи на користь іншої сторони без належного оформлення трудових відносин відповідно до положень Кодексу законів про працю України. З таким висновком позивач категорично не погоджується з огляду на те, що встановлені судом фактичні обставини у справі №260/4202/24 є різними зі справою, що розглядається, тому посилання відповідача на висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 06.03.2025 року по справі №260/4202/24, є безпідставним. Також наголошує, що ФОП ОСОБА_2 не здійснювала допуск до роботи працівників без укладання трудового договору з ними, оскільки такі особи були працевлаштовані та виконували свої трудові функції в ТОВ «ФОРЕСТ Х» під час реалізації товарів в мережі магазинів, що належить їх роботодавцю ТОВ «ФОРЕСТ Х». З огляду на зазначене, вважає, що доводи відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву, є хибними та безпідставними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
23.06.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення представника позивача, в яких зазначено наступне. Письмовими заявами учасників справи відповідно до Розділу II Позовне провадження Кодексу адміністративного судочинства України є заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань. Заявами по суті справи: є позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, заперечення. Заперечення на відповідь на відзив містять пояснення, міркування та аргументи відповідача щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і мотиви їх визнання або відхилення. До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами 2-4 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України. Заперечення подається в строк, встановлений судом, зазвичай від трьох до п`яти днів з дня вручення відповідачу відповіді на відзив, але до початку розгляду по суті. Вважає, що доповнення до правової позиції у вигляді додаткових пояснень є штучним використанням підходу, щоб доповнити позов, що є порушенням норм процесуального права у даній справі. З урахуванням наведеного, просить суд додаткові пояснення представника позивача від 17.06.2025 року по справі № 160/9731/25 залишити без розгляду.
Щодо клопотання представника відповідача про залишення без розгляду додаткових пояснень представника суд зазначає наступне.
Письмовими заявами учасників справи відповідно до Розділу II Позовне провадження Кодексу адміністративного судочинства України є заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.
Заявами по суті справи: є позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, заперечення.
При цьому, згідно з ч. 5 ст. 159 КАС України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Таким чином, з урахуванням того, що представником позивача було подано додаткові пояснення щодо спростування твердження відповідача щодо тотожності правовідносин у даній справі із правовідносинами, які були предметом розгляду Верховним Судом у справі № 260/4202/24, на яку посилається відповідач у своєму відзиві на позов, а також з огляду на ч. 5 ст. 159 КАС України, суд не вбачає підстав для залишення додаткових пояснень представника позивача без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року залучено до участі у справі № 160/9731/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ Х».
10.09.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких з позицією позивача у даній справі ТОВ «ФОРЕСТ Х» повністю згодне та надає наступні пояснення по суті справи, що розглядається. Дійсно, 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФОРЕСТ «Х» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір на продаж товару в мережі магазинів «Вейп Бар». Відповідно до пункту 1.1. договору замовник зобов`язується передавати товари, визначені цим договором, виконавцю для їх продажу в магазинах виконавця, а виконавець зобов`язується приймати товари на реалізацію та за обумовлену цим договором винагороду і продавати ці товари третім особам. Відповідно до умов договору реалізація товару здійснюється виконавцем через мережу власних магазинів «Вейп Бар» на всій території України. Перелік магазинів виконавця, що будуть залучені для реалізації товару замовника, визначено сторонами в додатку до Договору. Отже, фактично позивач уклав договір з ТОВ «ФОРЕСТ Х», як власником магазинів «Вейп Бар» за адресами: м. Київ, вул.Інженерна,1 лот №3, м. Київ, проспект Миколи Бажана, буд.38, м.Київ, вул. Героїв Полку "Азов", буд. 12, острів 11, на продаж третьою особою товарів позивача у даних магазинах. Зазначає, що працівники виконували трудові функції у магазинах в день фактичної перевірки виключно на законних підставах і були офіційно працевлаштовані продавцями магазину у ТОВ «ФОРЕСТ Х», на підтвердження чого надає відповідні докази. Отже, усі працівники під час проведення трьох фактичних перевірок виконували трудові функції у магазинах, які належали не позивачу, а третій особі, що підтверджується довідками за формою 20-ОПП, які були подані до податкового органу. Вважає, що відповідач розглянув справи на підставі невірно встановлених ним обставин і невірної оцінених ним письмових доказах і що у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення з ними трудового договору (контракту).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 07.11.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Видами господарської діяльності є: 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах (основний); 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.
15.02.2024 року на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69,27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, зі змінами та доповненнями, Закону України від 06.07.1995 року №265/95 ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зі змінами та доповненнями, Закону України від 21.06.2012 року №5007-VІ «Про ціни і ціноутворення», зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено наказ №887-п про проведення фактичних перевірок. Обгрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 15.02.2024 року №346/26-15-07-07-00-12.
Наказом Головного управління ДПС у м. Києві №887-п від 15.02.2025 року було призначено проведення фактичної перевірки тривалістю не більше 10 діб платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-30, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавств щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки).
ГУ ДПС у м. Києві відповідно до наказу №887-п від 15.02.2025 року «Про проведення фактичних перевірок» та на підставі направлень на перевірку від 19.02.2024 року №3814/26-15-07-07-01, №3802/26-15-07-01-05 проведена фактична перевірка господарських одиниць (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), розташованих за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .
Однак, вищезазначене відправлення не було отримано позивачем та повернуто відправнику Міжрегіональному управлінню у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Однак, вищезазначене відправлення не було отримано позивачем та повернуто відправнику Міжрегіональному управлінню у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Однак, вищезазначене відправлення не було отримано позивачем та повернуто відправнику Міжрегіональному управлінню у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Не погоджуючись з вищевказаними постановами відповідача про накладення штрафу, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Пунктом 19-1.1 статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 61 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється зокрема шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно зі статтею 80 ПК України передбачений наступний порядок проведення фактичної перевірки.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Статтею 81 ПК України передбачені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Згідно з пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності передбачених пунктом 80.2 ст.80 ПК України підстав для її проведення (правова підстава) та пред`явлення документів, визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України (формальна підстава).
Податковий кодекс України пов`язує початок фактичної перевірки, яка здійснюється без попередження платника податків, але у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції, саме з врученням платнику податків або таким особам під розписку копії наказу про проведення перевірки. Право приступити до проведення фактичної перевірки посадові особи контролюючого органу мають за умови пред`явлення уповноваженій особі платника податку направлень на проведення такої перевірки та своїх службових посвідчень. Невиконання цих вимог не дає посадовим особам контролюючого органу права приступати до проведення фактичної перевірки та дозволяє платнику не допустити їх до проведення перевірки.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 1 статті 260 Кодексу законів про працю України, державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 509, штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Підпунктом 4 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Кабінетом Міністрів України згідно пункту 1 постанови від 12.01.2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці.
Підпунктом 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» визначено, що територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.
Таке рішення приймається Державної службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структуру, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Підпунктом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
Таким чином, повноваження та функції Головного управління Державної служби з питань праці за постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 14 передані Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби України з питань праці.
Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби з питань праці від 23.09.2022 року № 167, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці (далі - Міжрегіональне управління) є територіальним органом Державної служби з питань праці (далі Держпраці), що їй підпорядковується.
Повноваження Міжрегіонального управління поширюються на територію Кіровоградської, Дніпропетровської та Запорізької областей.
Таким чином, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є уповноваженим суб`єктом здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання законодавства про працю.
Як убачається із матеріалів даної справи, 30.11.2023 року між ТОВ «ФОРЕСТ «Х» (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір на продаж товару в мережі магазинів «Вейп Бар» (Замовник).
Відповідно до пункту 1.1. договору замовник зобов`язується передавати товари, визначені цим договором, виконавцю для їх продажу в магазинах виконавця, а виконавець зобов`язується приймати товари на реалізацію та за обумовлену цим договором винагороду і продавати ці товари третім особам. Відповідно до умов договору реалізація товару здійснюється виконавцем через мережу власних магазинів «Вейп Бар» на всій території України. Перелік магазинів виконавця, що будуть залучені для реалізації товару замовника, визначено сторонами в додатку до Договору.
Відповідно до пункту 3.1. договору зокрема виконавець зобов`язується у випадку здійснення реалізації товару замовника у безготівковій формі, виконавець застосовує банківський платіжний термінал замовника, налаштований у відповідності до умов цього договору.
Відповідно до пункту 3.2. Договору зокрема замовник зобов`язується зазначати найменування та адресу магазину виконавця при застосуванні виконавцем банківського платіжного терміналу замовника під час розрахунку з покупцями за товар.
Пунктом 4.1. договору визначено, що товари, передані виконавцю для їх реалізації третім особам, є власністю замовника до моменту їх продажу третім особам (покупцям).
Відповідно до додатку №1 до договору №29/23 від 30.11.2023 року на підставі п.2.6. договору сторони включили до переліку магазинів виконавця, що будуть залучені для реалізації товару замовника, магазини за адресами: м. Київ, вул.Інженерна,1 лот №3, м. Київ, проспект Миколи Бажана, буд.38, м.Київ, вул. Героїв Полку "Азов", буд. 12, острів 11.
Отже, фактично позивач уклав договір з ТОВ «ФОРЕСТ Х», як власником магазинів «Вейп Бар» за адресами: м. Київ, вул.Інженерна,1 лот №3, м. Київ, проспект Миколи Бажана, буд.38, м.Київ, вул. Героїв Полку "Азов", буд. 12, острів 11, на продаж цим підприємством товарів позивача у даних магазинах.
19.02.2024 року в магазині ТОВ «ФОРЕСТ Х» за адресою м. Київ, вул.Інженерна,1 лот №3 на робочому місці знаходився лише працівник ТОВ «ФОРЕСТ Х» продавець ОСОБА_7 .
На підтвердження того, що даний працівник виконував трудові функції у даному магазині в день фактичної перевірки виключно на законних підставах і був офіційно працевлаштований продавцем магазину у ТОВ «ФОРЕСТ Х» в матеріалах справи зокрема містяться копії наступних документів:
- повідомлення за формою 20-ОПП, яким підтверджується що ТОВ «ФОРЕСТ Х» повідомляло податковий орган, що магазин Вейп Бар за адресою м. Київ, вул. Інженерна, 1 лот №3, належить ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- ліцензія на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, якою підтверджується що продаж підакцизних товарів за адресою м. Київ, вул. Інженерна, 1, лот 3, у магазині Вейп Бар здійснювало ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- договір суборенди з додатком про продовження строку його дії, яким підтверджується що магазин Вейп Бар за адресою м. Київ, вул. Інженерна, 1 лот №3, належить ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, повідомлення про прийняття працівника на роботу з квитанцією №2, податкова звітність ТОВ «ФОРЕСТ Х» за 1 квартал 2024 року, якими підтверджується що ОСОБА_7 на момент перевірки працювала продавцем ТОВ «ФОРЕСТ Х» на умовах повної зайнятості.
Відносини між ТОВ «ФОРЕСТ Х» та позивачем вже були врегульовані договором від 30 листопада 2023 року на продаж цим підприємством товару позивача в мережі магазинів «Вейп Бар».
Також, 19.02.2024 року в магазині ТОВ «ФОРЕСТ Х» за адресою м. Київ, проспект Миколи Бажана, 38 на робочому місці знаходився працівник ТОВ «ФОРЕСТ Х» продавець ОСОБА_3 .
На підтвердження того, що даний працівник виконував трудові функції у даному магазині в день фактичної перевірки виключно на законних підставах і був офіційно працевлаштований продавцем магазину у ТОВ «ФОРЕСТ Х» в матеріалах справи зокрема містяться копії наступних документів:
- повідомлення за формою 20-ОПП, яким підтверджується що ТОВ «ФОРЕСТ Х» повідомляло податковий орган, що магазин Вейп Бар за адресою: м. Київ, проспект Миколи Бажана, 38, належить ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- ліцензія на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, якою підтверджується що продаж підакцизних товарів за адресою: м. Київ, проспект Миколи Бажана,38, у магазині Вейп Бар здійснювало ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- договір оренди, яким підтверджується, що магазин Вейп Бар за адресою: м. Київ, проспект Миколи Бажана,38, належить ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, податкова звітність ТОВ «ФОРЕСТ Х» за 1 квартал 2024 року, якими підтверджується, що ОСОБА_3 на момент перевірки працювала продавцем ТОВ «ФОРЕСТ Х» на умовах повної зайнятості.
Також, 19.02.2024 року в магазині ТОВ «ФОРЕСТ Х» за адресою м.Київ, вул. Героїв Полку «Азов», 12, острів 11 на робочому місці знаходився працівник ТОВ «ФОРЕСТ Х» продавець ОСОБА_5 .
На підтвердження того, що даний працівник виконував трудові функції у даному магазині в день фактичної перевірки виключно на законних підставах і був офіційно працевлаштований продавцем магазину у ТОВ «ФОРЕСТ Х» матеріали справи зокрема містять копії наступних документів:
- повідомлення за формою 20-ОПП, яким підтверджується що ТОВ «ФОРЕСТ Х» повідомляло податковий орган, що магазин Вейп Бар за адресою: м. Київ, вул. Героїв Полку «Азов», 12, острів 11, належить ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- ліцензію на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, якою підтверджується що продаж підакцизних товарів за адресою: м. Київ, вул. Героїв Полку «Азов», 12, острів 11, у магазині Вейп Бар здійснювало ТОВ «ФОРЕСТ Х»;
- трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, повідомлення про прийняття працівника на роботу з квитанцією №2, податкову звітність ТОВ «ФОРЕСТ Х» за 1 квартал 2024 року, якими підтверджується що ОСОБА_5 на момент перевірки працювала продавцем ТОВ «ФОРЕСТ Х» на умовах повної зайнятості.
Суд зазначає, що жодного доказу перебування продавців ОСОБА_7 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у неоформлених трудових відносинах з позивачем матеріали справ не містять.
Тоді як податковою звітністю ТОВ «ФОРЕСТ Х» за 1 квартал 2024р. підтверджується як нарахування, так і виплата останнім заробітної плати вказаним продавцям, а трудовими договорами між ТОВ «ФОРЕСТ Х» і даними продавцями, наказами про їх прийняття на роботу - перебування усіх вищевказаних продавців у фактичних трудових відносинах саме з ТОВ «ФОРЕСТ Х», а не з позивачем.
Обізнаність ГУ ДПС у м. Києві про те, що усі продавці є працівниками ТОВ «ФОРЕСТ Х», а не ФОП ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі повідомленнями про їх прийняття на роботу та звітами про нарахування їм заробітної плати у першому кварталі 2024 року, які були подані ТОВ «ФОРЕСТ Х» до податкового органу.
Усі працівники під час проведення трьох фактичних перевірок виконували трудові функції у магазинах, які належали не позивачу, а нашому підприємству, що підтверджується довідками за формою 20-ОПП, які були подані до податкового органу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач розглянув справи на підставі невірно встановлених ним обставин і невірної оцінених ним письмових доказах, внаслідок чого у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення з ними трудового договору (контракту).
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 2556,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна