Справа № 480/5821/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2025 року м. Суми Справа № 480/5821/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Судом відкрито провадження у справі 19.06.2023.
Відповідач - ГУ ПФУ у м. Києві, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивовано тим, що ГУ ПФУ в Сумській області правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. До страхового стажу не враховано період з 10.11.1982 до 22.07.1983, оскільки неможливо прочитати печатку у записі про звільнення з роботи.
27.06.2025 відповідач - ГУ ПФУ у м. Києві, надав пояснення, в яких зазначив, що період з 01.01.2015 до 31.12.2018 зараховано до страхового стажу позивача згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідач по справі - ГУ ПФУ в Сумській області, про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином, правом подання відзиву не скористався. Тому суд на підставі норми ч.6 ст.162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.
Встановлені судом фактичні обставини. Мотиви та висновки суду.
Згідно з записами трудової книжки позивача за № 1-3 позивач у період з 10.11.1982 до 22.07.1983 працював на заводі "Еталон". Вказані записи містять всі обов`язкові записи (дати, відомості про прийняття, переведення та звільнення з роботи, а також реквізити наказів на підставі яких таке здійснено). Запис № 3 про звільнення позивача містить відтиск печатки та скріплений підписом старшого інспектора відділу кадрів.
Позивач 01.05.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.
У вказаному рішенні зазначено: вік позивача на дату звернення - 59 років 11 місяців 19 днів, страховий стаж позивача становить 21 рік 9 місяців 21 день. До страхового стажу не зарахований період роботи за записом у трудовій книжці з 10.11.1982 до 22.07.1983, оскільки неможливо прочитати печатку у записі про звільнення з роботи. Період можливо зарахувати після надання уточнюючої довідки.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону).
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ст.101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.
Згідно з п.п. 2.2-2.3, 2.5 Інструкції заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У випадку виявлення неправильних чи неточних записів про роботу, перевід на іншу роботу та інших записів, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був здійснено такий запис.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що при звільненні робітника всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, відповідальність за правильне заповнення трудових книжок несе роботодавець, а позивач не повинен нести негативні наслідки від поведінки работодавця. Недоліки в оформленні документів працівників, в тому числі трудової книжки (здійснення віддиску печатки, який не можливо прочитати) не залежали від волі позивача. Суд звертає увагу відповідача, що він переклав ризики щодо оформлення трудової книжки на позивача, не вчинивши активних дій щодо отримання уточнюючої довідки від роботодавця позивача (архівів, тощо). Крім того, відповідачем не надано доказів підроблення позивачем запису № 3 у трудовій книжці, зокрема звернень до правоохоронних органів.
Перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання додаткових довідок, здійснення виправлень у трудовій книжці, тощо на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії, в тому числі її належного розміру.
Як встановлено судом, згідно з записами трудової книжки позивача за № 1-3 позивач у період з 10.11.1982 до 22.07.1983 працював на заводі "Еталон". Вказані записи містять всі обов`язкові записи (дати, відомості про прийняття, переведення та звільнення з роботи, а також реквізити наказів на підставі яких таке здійснено). Запис № 3 про звільнення позивача містить відтиск печатки та скріплений підписом старшого інспектора відділу кадрів.
Факт того, що пенсійний орган не може прочитати печатку у записі про звільнення позивача не може бути підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1982 до 22.07.1983, оскільки вказане не залежало від волі позивача.
Тому суд дійшов висновку про зарахування позивачу до страхового стажу вказаного періоду.
Оскільки ГУ ПФУ в Сумській області у рішенні від 08.05.2023 цього здійснено не було, то рішення не відповідає критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України.
Отже, виключно ГУ ПФУ в Сумській області порушило права позивача, тому суд визнає протиправним та скасовує спірне рішення. Також суд зобов`язує вказану особу зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 10.11.1982 до 22.07.1983, а також повторно розглянути заяву позивача від 01.05.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, а саме з врахуванням інформації ГУ ПФУ в м. Києві, наданої на виконання вимог ухвали суду, про зарахування періоду з 01.01.2015 до 31.12.2018 до страхового стажу позивача згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вимоги до ГУ ПФУ в м. Києві не задовольняються судом, оскільки вказаний відповідач прав позивача не порушив.
Вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з 01.05.2023 задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Суд звертає увагу, що ГУ ПФУ в Сумській області не зараховувало до страхового стажу позивача період з 10.11.1982 до 22.07.1983 та не приймало рішення з урахуванням такого стажу, а також інформації ГУ ПФУ в м. Києві про зарахування періоду з 01.01.2015 до 31.12.2018 до страхового стажу позивача. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з виходом за їх межі.
Щодо встановлення судового контролю.
Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення.
На момент ухвалення рішення суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність. Крім того, у разі невиконання рішення суду, позивач не позбавлений права звернутись повторно до суду з такою заявою, однак вже з наявними фактами такого невиконання.
Тому суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача від 08.07.2023 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але спір виник внаслідок неправомірного рішення ГУ ПФУ в Сумській області, то суд на підставі норми ч.6 ст.139 КАС України стягує з такої особи судовий збір у сумі 1073,60 грн (як за 2 взаємопов`язані вимоги немайнового характеру).
Також суд роз`яснює позивачу право звернутись до суду із заявою про повернення помилково сплаченого судового збору у сумі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
5. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - відмовити.
7. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 08.07.2023 про встановлення судового контролю за виконанням рішення - відмовити.
8. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
9. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
10. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя А.І. Сидорук