Справа № 346/2662/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 346/2662/25 пров. № А/857/37067/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І

Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року (головуючий-суддя Сольський В.В), ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Коломия у справі №346/2662/25 за позовом ОСОБА_1 до Коломийського районного відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Коломийського районного відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови ГБВ № 079398 від 07.05.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити наявність події та складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивачки до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом належного відповідача - ГУНП в Івано-Франківській області у справі не було, чим порушено право змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Зазначає, що при розгляді клопотання ГУНП в Івано-Франківській області не мало змоги доказати, шо позивачка знала та усвідомлювала про складену відносно неї постанову про адміністративне правопорушення ГБВ № 079398 від 07.05.2023. Також зазначає, що 21 липня 2025 року ухвалою суду першої інстанції залучено до справи другого відповідача Головне управління Національної поліції в Івано Франківській області. У електронному кабінеті АСДС ГУНП в Івано-Франківській області 22.07.2025 року надійшла судова повістку про виклик №346/2662/25/35841/2025 від 22.07.2025 про необхідність ГУНП в області як відповідача з`явитися до суду на 10:00 год. 20.08.2025 р. для розгляду справи № 346/2662/25. З технічних причин, повістку про виклик надано на виконання 20.08.2025 року. У свою чергу 20.08.2025 року судом винесено ухвалу про розгляд клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у адміністративній справі. Відомості про наступний судовий розгляд справи № 346/2662/25 «Внесення дат слухання» у електронному кабінеті надійшли 26.08.2025 о 13:14 год. Зауважує, що рішення про скасування постанови ГБВ № 079398 від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 прийнято 25.08.2025. Об`єктивно ГУНП в Івано-Франківській області змоги скористатись своїм правом на доведення вини ОСОБА_1 не було. ГУНП в області володіє відомостями, що підтверджують вину ОСОБА_1 у здійсненні 07.05.2023 року завідомо неправдивого виклику поліції ОСОБА_1 у здійсненні 07.05.2023 року завідомо неправдивого виклику поліції, а саме: пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_2 ; пояснення від 07.0 5.2023 року ОСОБА_3 , пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_5 ; пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_6 ; пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_7 ; пояснення від 07.05.2023 року ОСОБА_8 . Додатково від сусідів відібрано колективне звернення про те, щоб вжити заходи відносно ОСОБА_1 , яка вчиняє конфлікти та порушує громадський порядок. Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька м. Коломия, зазначила, що не висловлювала жодних погроз на адресу ОСОБА_1 , а навпаки саме остання провокує її на конфлікти та порушує громадський порядок. Аналогічні відомості містяться й в інших поясненнях, з яких убачається, що позивач сама демонструє аморальну поведінку. Разом з тим, ГУНП в області, володіючи зазначеними доказами, їх суду не надало, а суд, у свою чергу, не витребував їх у належного відповідача та не надав їм належної оцінки при розгляді справи, чим порушив вимоги ст. 9, 72, 73, 77, 79, 90 КАС України щодо обов`язку суду всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, оцінити докази у їх сукупності, а також принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2023 року відносно позивачки ОСОБА_1 інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Вальчишин Г.І. винесено постанову ГБВ № 079398 за ст. 183 КУпАП за фактом того, що 07.05.2023 року о 17 год 57 хв в м. Коломия по вул. Франка, 18а, ОСОБА_1 здійснено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме така зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про факт «погрози розправою або вбивством», хоча такого факту насправді не було. Накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 850 грн. Від підпису в постанові про отримання її копії позивач відмовилась. Згідно відмітки в постанові - копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності надіслано рекомендованим листом за вих. № 63771103/158-2023 від 08.05.2023 (а.с. 42).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернулася з цим позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З системного аналізу наведених вище правових норм видно, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За змістом пунктів 3, 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і передбачені статтю 183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань передбачена відповідальність - накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

А суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

При цьому, для висновку про те, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Водночас, суб`єктивна думка поліцейського про його виклик без достатніх підстав, не є доказом в підтвердження неправдивого виклику.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

За змістом постанови судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2023 року відносно позивачки ОСОБА_1 інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Вальчишин Г.І. винесено постанову ГБВ № 079398 за ст. 183 КУпАП за фактом того, що 07.05.2023 року о 17 год 57 хв в м. Коломия по вул. Франка, 18а, ОСОБА_1 здійснено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме така зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про факт «погрози розправою або вбивством» хоча такого факту насправді не було, що і слугувало підставою накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 850 грн.

Так, згідно електронного рапорта поліції зафіксовано надходження 07.05.2023 року о 17:57 год повідомлення зі служби 102 (ЄО за 4573 від 07.05.2023) від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жительки АДРЕСА_1 , про те, що сусідка ОСОБА_9 погрожує заявниці, перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чіпляється до людей.

Виїздом ГРПП на місце події було встановлено, що заявниця здійснила завідомо неправдивий виклик на лінію 102. Поспілкувавшись з особами, на які вказувала заявниця, факт погрози фізичною розправою не знайшов свого підтвердження, про що особи надали письмові пояснення. На заявницю складено адміністративну постанову за ст. 183 КУпАП (ГБВ 079398), у зв`язку із відмовою в присутності понятих складено адміністративний протокол за ст. 183 КУпАП (ВАВ 786116). Додатково надійшла колективна заява від мешканців даного будинку про те, щоб вжили заходів відносно ОСОБА_1 , оскільки остання вчиняє конфлікти, порушує громадський порядок (а.с. 37).

Відповідно до Довідки від 31.05.2023 за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 4573 від 07.05.2023, складеної інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Вальчишин Галиною, підтверджуються вищевказані обставини. Зазначено, що подія була зафіксована на нагрудну камеру (а.с. 38).

Разом з тим, відповідачі жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій по факту винесення постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності суду не надали.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у оскаржуваній постанові не зазначено докази, які були б підставою для її прийняття, водночас сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачкою, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, згідно з положеннями статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендації № К (91) І Комітету Ради Європи Державам членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у ході розгляду цієї справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності обставин, оскільки така не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема пояснення, показання свідків, технічний запис на підставі яких працівником поліції зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого їй правопорушення.

Оскільки обов`язок доказування відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій, рішень чи бездіяльності в адміністративних справах не може бути перекладено на позивача, а відтак, з урахуванням фактичних обставин у цій адміністративній справі, а відтак дії позивача не можуть бути кваліфіковані як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП.

Слід також зауважити, що приписами статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.183 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у випадку притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим; відсутність складення протоколу про адміністративне правопорушення повинно розцінюватися як відсутність належного і допустимого доказу вчинення правопорушення, а також порушення права особи на захист.

Як зазначено в електронному рапорті поліцейського, на місці вчинення відносно позивачки був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП серії ВАВ № 786116. Проте, копія вказаного протоколу відповідачами до матеріалів справи не долучена.

Щодо рапорта поліцейського, як доказу провини ОСОБА_1 , то суд першої інстанції слушно зазначив, що рапорт поліцейського не є беззаперечним доказом, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення. Така позиція висловив Верховний Суду у постанові від 20.05.2020 р. у справі №524/5741/16-а.

Також не є доказом підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП колективна заява від 07.05.2023 року (а.с. 39) мешканців притулку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки викладені в цій заяві факти не стосуються обставин вчинення ОСОБА_1 описаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Крім того не може бути доказом підтвердження вини ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька м. Коломия, в якому така зазначила, що не висловлювала жодних погроз на адресу ОСОБА_1 , а навпаки саме остання провокує її на конфлікти та порушує громадський порядок, оскільки таке може бути надане з метою уникнення від відповідальності.

Вказане дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення була прийнята з порушенням процесуальних норм, а також за не підтвердження події адміністративного правопорушення.

Щодо доводів скаржника про допущення судом процесуальних порушень під час розгляду справи, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, ухвалою суду від 21.07.2025 у цій справі позивачці поновлено строк звернення до суду з позовом, заяву про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачці без розгляду, залучено до справи другого відповідача Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Встановлено другому відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня отримання цієї ухвали. Зобов`язано другого відповідача разом із відзивом на позов надати суду усі матеріали, що стали підставою для прийняття постанови ГБВ № 079398 від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, в тому числі відеозаписи з бодікамер поліцейських на місці події (за наявності). Розгляд справи відкладено на 20 серпня 2025 на 10 год.

Згідно довідки про доставку електронного документу від 22.07.2025 (а.с. 80) Судова повістка про виклик до суду в справі, а також прикріплені до нього документи було надіслано одержувачу ГУНП в Івано-Франківській області в його електронний кабінет і доставлено 22.07.2025 о 13:54.

Отже можливість подання доказів у справі в апелянта була починаючи з 23.07.2025 по 20.08.2025, проте такою відповідач не скористався.

Водночас щодо покликань на технічні причини щодо поінформованості про надходження повістки про виклик до суду: надання такої на виконання 20.08.2025 року, то такі перебувають поза межею компетенції суду.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Оскільки відповідачі 20.08.2025 повноважних представників в судове засідання не забезпечили, а позивачка через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відтак суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, яке ухвалив 25.08.2025, тобто скористався правом, яке надане нормою статті 277 КАС України, тому діяв відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином надав оцінку обставинам справи та доказам на їх підтвердження, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови ГБВ № 079398 від 07.05.2023 та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 286, 308, 311, 316, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року у справі №346/2662/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний