Справа № 160/20684/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
16.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 11 жовтня 2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 11.09.2006 по 02.08.2009 згідно довідки №89/16-28 від 12.03.2025, з 01.09.2012 по 31.03.2013 згідно довідки №89/16-29 від 12.03.2025, з 01.04.2013 по 01.07.2013 згідно довідки №89/16-30 від 12.03.2025, з 03.12.2013 по 02.08.2016 згідно довідки №89/16-31 від 12.03.2025, з 03.08.2016 по 09.07.2018 згідно довідки №89/16-32 від 12.03.2025, з 10.07.2018 по теперішній час згідно довідки №5/1-20ДН від 14.03.2025, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами з 06.08.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач станом на 06.11.2025 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом доставлення ухвали про відкриття спрощеного провадження в його електронний кабінет системи «Електронний суд», про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.
За приписами п. 5, 7 ст. 18 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи.
Відповідач має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд вважає його належним чином повідомленого про розгляд цієї справи.
Згідно ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримую пенсію за віком по Списку №2 з 19.03.2015 відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до довідок, уточнюючих особливий характер роботи, або умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах, №89/16-28 від 12.03.2025, №89/16-29 від 12.03.2025, №89/16-30 від 12.03.2025, №89/16-31 від 12.03.2025, №89/16-32 від 12.03.2025 ОСОБА_1 працювала повний робочий день в спеціалізованій туберкульозній лікарні для засуджених державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» та у період:
- з 11.09.2006 по 02.08.2009 згідно довідки №89/16-28 від 12.03.2025 знаходилася в середовищі мікобактерії туберкульозу на посаді сестри-господині;
- з 01.09.2012 по 31.03.2013 згідно довідки №89/16-29 від 12.03.2025 виконувала роботи з хімічними реактивами, виявлення мікобактерій на посаді лікаря-бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії;
- з 01.04.2013 по 01.07.2013 згідно довідки №89/16-30 від 12.03.2025 виконувала роботи з хімічними реактивами, виявлення мікобактерій на посаді 0,5 ставки лікаря-бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії та 0,5 ставки лаборанта клініко-діагностичної лабораторії;
- з 03.12.2013 по 02.08.2016 згідно довідки №89/16-31 від 12.03.2025 виконувала роботи з хімічними реактивами, виявлення мікобактерій на посаді 0,5 ставки лікаря-бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії та 0,5 ставки лаборанта клініко-діагностичної лабораторії;
- з 03.08.2016 по 09.07.2018 згідно довідки №89/16-32 від 12.03.2025 виконувала роботи з хімічними реактивами, виявлення мікобактерій на посаді 0,5 ставки лікаря-бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії та 0,5 ставки лаборанта клініко-діагностичної лабораторії.
Згідно довідки, уточнюючої особливий характер роботи, або умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах, №5/1-20ДН від 14.03.2025 ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Дніпропетровській спеціалізованій туберкульозній лікарні №89 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях у період з 10.07.2018 по 14.03.2025 (дата видачі довідки).
11 квітня 2025 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила з 19.03.2015 по 14.03.2025 перерахувати їй пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи згідно вищевказаних довідок.
За відомостями форми РС-право позивача, спірні періоди роботи враховані у страховий та пільговий стаж, проте у графі «кратність» зазначено «1», отже спірні періоди роботи враховано пенсійним органом не у подвійному розмірі.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до частин першої-другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, Законом №1788-XII передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказані періоди роботи у підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Суд зазначає, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004. Редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IVне скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач у спірні періоди з 11.09.2006 по 02.08.2009, з 01.09.2012 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 01.07.2013, з 03.12.2013 по 02.08.2016 працювала повний робочий день в спеціалізованій туберкульозній лікарні для засуджених державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» знаходилася в середовищі мікобактерії туберкульозу на посаді сестри-господині, виконувала роботи з хімічними реактивами, виявлення мікобактерій на посаді лікаря-бактеріолога та лаборанта клініко-діагностичної лабораторії; у період з 10.07.2018 по 14.03.2025 (дата видачі довідки №5/1-20ДН) ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Дніпропетровській спеціалізованій туберкульозній лікарні №89 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях.
На підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується у подвійному розмірі.
Відповідачем не заперечується трудова діяльність позивача у вказані періоди на відповідних посадах, заперечення стосується лише щодо зарахування відповідного стажу в подвійному розмірі.
Як свідчать матеріали справи, відповідач був ознайомлений з довідками №89/16-28 від 12.03.2025, №89/16-29 від 12.03.2025, №89/16-30 від 12.03.2025, №89/16-31 від 12.03.2025, №89/16-32 від 12.03.2025, №5/1-20ДН від 14.03.2025 щодо особливого характеру роботи, умови праці ОСОБА_1 в спеціалізованій туберкульозній лікарні.
На думку суду, оформлення звернення до органу Пенсійного фонду України не за встановленою формою та, водночас, при зазначенні необхідних реквізитів і зі змісту якого є зрозумілим волевиявлення громадянина не може бути підставою для не розгляду такого звернення по суті та позбавлення громадянина права на соціальний захист у старості.
З матеріалів справи не вбачається, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не було зрозумілим волевиявлення позивача з її звернення.
Суд вважає, що у відповідача були у наявності всі необхідні документи для зарахування роботи позивача у спірні періоди з 11.09.2006 по 02.08.2009, з 01.09.2012 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 01.07.2013, з 03.12.2013 по 02.08.2016, з 10.07.2018 по 14.03.2025 (дата видачі довідки) відповідно до приписів ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.
Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які б виключали можливість розгляду заяви позивача та перерахунку пенсії позивачу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до страхового стажу позивача у подвійному розмірі.
Суд зазначає, що довідка філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях №5/1-20ДН від 14.03.2025 містить також відомості про переведення позивача на 0,5 ставки у різні періоди, та періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, зокрема, у період з 25.06.2020 по 26.06.2020.
Відповідно до положень статті 181 Кодексу Законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Отже, Кодекс Законів про працю України передбачає зарахування відпустки без збереження заробітної плати до загального, безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Разом з тим, жодних посилань на можливість зарахування такого періоду у подвійному розмірі до стажу не йдеться.
Суд зазначає, що встановлена статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пільга стосовно обчислення у подвійному розмірі стажу роботи пов`язана саме з тим, що робота особи пов`язана з особливо важкими та шкідливими умовами праці.
Позивач протягом періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати не виконувала посадові обов`язки та не працювала, а відповідно підстави для зарахування такого періоду у подвійному розмірі відсутні.
Таким чином, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком періодів роботи позивача з 11.09.2006 по 02.08.2009, з 01.09.2012 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 01.07.2013, з 03.12.2013 по 02.08.2016, з 10.07.2018 по 14.03.2025 (дата видачі довідки), за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправними.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, суд доходить висновку про обґрунтованість обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання перерахувати пенсію.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 11.09.2006 по 02.08.2009 згідно довідки №89/16-28 від 12.03.2025, з 01.09.2012 по 31.03.2013 згідно довідки №89/16-29 від 12.03.2025, з 01.04.2013 по 01.07.2013 згідно довідки №89/16-30 від 12.03.2025, з 03.12.2013 по 02.08.2016 згідно довідки №89/16-31 від 12.03.2025, з 03.08.2016 по 09.07.2018 згідно довідки №89/16-32 від 12.03.2025, з 10.07.2018 по 14.03.2025 згідно довідки №5/1-20ДН від 14.03.2025, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати;
та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.04.2025 про перерахунок пенсії за віком в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахування висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими в частині, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією № 5555-6065-5624-9635 від 27.05.2025.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 22.10.2025 по 04.11.2025, рішення складено першого робочого дня - 05.11.2025.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 11.09.2006 по 02.08.2009 згідно довідки №89/16-28 від 12.03.2025, з 01.09.2012 по 31.03.2013 згідно довідки №89/16-29 від 12.03.2025, з 01.04.2013 по 01.07.2013 згідно довідки №89/16-30 від 12.03.2025, з 03.12.2013 по 02.08.2016 згідно довідки №89/16-31 від 12.03.2025, з 03.08.2016 по 09.07.2018 згідно довідки №89/16-32 від 12.03.2025, з 10.07.2018 по 14.03.2025 згідно довідки №5/1-20ДН від 14.03.2025, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.04.2025 про перерахунок пенсії за віком в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахування висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець