Справа № 591/9451/25
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/9451/25
Провадження № 2-а/591/528/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 591/9451/25 про визнання протиправними дій та скасування рішення

сторони:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Страшенко Анна Валеріївна

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача:

-Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.08.2025 № X 07/25-111 про визнання громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 25 000.00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

-Провадження у справі про адміністративне правопорушення, порушеної відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України, закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

-Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 6 000.00 (шість тисяч) гривень понесених витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

та установив:

18.08.2025 позивач через представника за допомогою підсистему Електронний суд подав до суду вказаний адміністративний позов і 04.09.2025 уточнив вимоги. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що Постановою від 06.08.2025 №Х 07/25-111 про накладення адміністративного стягнення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Вказана вище постанова прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 26.07.2025 №Х 07/25-111. В постанові зазначено, що 26.07.2025 о 12 год 10 хв. під час дії особливого періоду ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 5» за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, буд. 2, категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі Направлення на військово-лікарську комісію від 26.07.2025 року № 4457697 Своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІ1 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 210-1 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, прийнятою з порушенням норм КУпАП та такою, що підлягає скасуванню виходячи із наступного: 16.10.2019 року позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі п.п. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинним на момент виключення позивача з військового обліку) та позивачу визначено статус «невійськовозобов`язаного». Законодавством України чітко визначений перелік, категорії громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, серед якого відсутня категорія громадян України, які раніше вже були виключені з військово обліку військовозобов`язаних. Таким, чином приймаючи до уваги, що станом на сьогоднішній день, позивач виключений з військового обліку військовозобов`язаних, в зв`язку з чим не є військовозобов`язаним та в силу приписів частини першої статті 58 Конституції України не може бути позбавлений цього статусу з тієї підстави, що норма діючого Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі якої позивача було виключено з військового обліку військовозобов`язаних, виключена, зважаючи на те, що нормами чинного законодавства підстави для взяття на облік військовозобов`язаних позивача відсутні, отже позивач вважається таким, що виключений з військового обліку військовозобов`язаних та має статус невійськовозобов`язаного, що підтверджується військово-обліковим документом виданим ОСОБА_1 , з відміткою про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних та відміткою про надання йому статусу невійськовозобов`язаного. За приписами абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. відсутня суб`єктивна сторона, як складова частина даного адміністративного правопорушення, оскільки позивач, будучи виключеним з військового обліку 16.10.2019 року, набувши з цього дня статусу невійськовозобов`язаного, на військовий облік після 16.10.2019 року не ставав та станом на день відмови у проходженні військово лікарської комісії 26.07.2025 року правомірно вважав, що, оскільки він не являється військовозобов`язаним в зв`язку з виключенням його з військового обліку, отже не має, передбаченого законом обов`язку оновлювати свої дані, проходити військово-лікарську комісію тощо. Тому просить, задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в системі «Електронний Суд» подав до суду відзив, у якому зазначив, що Законом України № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» статтю 37 викладено в новій редакції, згідно з якою частиною шостою визначено вичерпний перелік підстав, згідно з якими виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. Тобто, з набранням чинності змін в частині шостій статті 37 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним. Таким чином, у зв`язку із відсутністю законодавчої підстави з 18.05.2024 та відповідних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів ІНФОРМАЦІЯ_5 не внесено запис про виключення позивача та його автоматично поновлено на військовому обліку військовозобов`язаних. Помилковими доводами позивача вважаємо те, що часом виникнення спірних правовідносин є наявність в позивача певної умови, яка на його думку є підставою для уникнення від призову на військову службу під час оголошеної загальної мобілізації і саме станом на цей час слід застосовувати норми закону що діяв до 18.05.2024. При цьому, до вступу в дію змін з 18.05.2024 спору між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно наявності у позивача на той час права на виключення з військового обліку не існувало. Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів . У разі коли відомості , зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів). Враховуючи зазначені положення законодавства та наявність даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про те, що позивач є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що не відповідає тим даним, які зазначені в військово-обліковому документі на бланку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає, що в даному випадку мають прийматися до уваги саме ті дані, які зазначені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зважаючи на відсутність дійсного рішення ВЛК про ступінь придатності до військової служби за станом здоров`я, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 підлягав направленню на медичний огляд. 26.07.2025 ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні Комунальної установи Сумська міська клінічна лікарня № 5 за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, 2 категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби за станом здоров`я згідно рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 у формі Направлення на військово-лікарську комісію від 26.07.2025 № 4457697. В діях ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. На підставі викладеного просить, позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

08.10.2025 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 подано до суду клопотання про залишення позову ОСОБА_1 про скасування постанови без розгляду, у зв`язку з недотриманням позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом, суд виходить з наступного.

11 вересня 2025 року Ухвалою суд відкрив провадження у справі з розглядом справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучив до участі у справі у якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 жовтня 2025 року Ухвалою суд забезпечив позов у справі №591/9451/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №79024481, яке здійснюється Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №Х 07/25-111 від 16.08.2025 стосовно ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 51 000.00 грн, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №591/9451/25 за позовом ОСОБА_1 , яку підписала представник адвокат Страшенко Анна Валеріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою від 06.08.2025 №Х 07/25-111 про накладення адміністративного стягнення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Вказана постанова прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 26.07.2025 №Х 06/25-111.

Зі змісту постанови такої слідує, що 26.07.2025 о 12 год 10 хв. під час дії особливого періоду ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 5» за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, буд. 2, категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі Направлення на військово-лікарську комісію від 26.07.2025 року № 4457697 Своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІ1 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 210-1 КУпАП..

Згідно складеної повістки №4142 ОСОБА_1 приписувалось з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.07.2025 о 13 год. 00 хв. для проходження ВЛК. Також, ОСОБА_1 було складено направлення №4457697 від 26.07.2025, відповідно до якого йому необхідно з`явитись до КНП «КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №5» СМР 26.07.2025 року.

В свою чергу ОСОБА_1 відмовився отримувати повістку №4142, факт чого було зафіксовано актом відмови від отримання повістки, складеного працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 26.07.2025 та власноручно написав заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 26.07.2025 зазначивши причину відмови від повістки «у зв`язку з тим, що не являється військовозобов`язаним й виключений з військового обліку».

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною 1статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Як зазначено у абз. 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, проходження медичного огляду є обов`язком кожного військовозобов`язаного.

В період дії воєнного стану постанови ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації дійсні протягом 1 року. Після закінчення даного строку військовозобов`язані підлягають повторному переогляду. Направлення на ВЛК може бути видане як з ініціативи начальника районного ТЦК та СП, так і за ініціативи самого військовозобов`язаного.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року № 402медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем видавалось позивачу направлення на військово-лікарську комісію, а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Відповідачем надана суду заява відмови від проходження ВЛК.

Суд критично оцінює заяву ОСОБА_1 від 26.07.2025 відмови від проходження ВЛК, оскільки не надано належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 від отримання такого документу як направлення на військово-лікарську комісію.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному конкретному випадку складені процесуальні документи стосовно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою ТЦК та СП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, на яку накладається адміністративне стягнення, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у Постанові про накладення адміністративного стягнення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

За таких обставин винесення 06.08.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 оскаржуваної постанови № Х 06/25-111 не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 210-1 ч. 3 КУпАП поза розумним сумнівом.

Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на викладене, суд не надає детальної оцінки аргументам сторін по суті адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності згідно з оспорюваною постановою.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, позовні вимоги належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення, згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2025 року зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням по справі №591/9451/25.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 132 КАС).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 134 КАС України та керуватися тим, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача не надано доказів передбачених нормою ст. 134 КАС України для підтвердження витрат на надання правничої допомоги.

Тому, в даній частині вимог позивача слід відмовити.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративногосудочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З системного аналізу зазначеної норми видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно положень п. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно положень ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову прийнято 06.08.2025. Тому останнім днем для подання позовної заяви про оскарження спірної постанови є 16.08.2025. Оскільки 16.08.2025 є вихідним днем, то останнім днем строку є перший після нього робочий день, а це 18.08.2025. Позовну заяву про скасування постанови подано представником позивача через підсистему Електронний суд 18.08.2025, тобто з дотриманням строку звернення до суду.

Тому, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду.

За матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір на суму 484.48 грн, про що свідчать Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Таким чином, оскільки суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення позову та скасування постанови, то керуючись статтею 139 КАС, слід стягнути на ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ЄДРПОУ: НОМЕР_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484.48 грн.

Керуючись ст. 5-7, 77, 90, 139, 157, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.08.2025 № X 07/25-111 про визнання громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 25 000.00 грн та закрити провадження у справі.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 ЄДРПОУ: НОМЕР_3 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрати понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду у виді судового збору в розмірі 484.48 грн.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Зарічного районногоо суду м. Суми від 23 жовтня 2025 року шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №79024481, яке здійснюється Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №Х 07/25-111 від 16.08.2025 стосовно ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 51 000.00 грн, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №591/9451/25, зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням по справі №591/9451/25.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за веб-адресою: http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Страшенко Анна Валеріївна, робоча адреса: вул. Хвойна, 46, м. Суми, 40010, Україна.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_3 .

Суддя А. І. Косар