Справа № 120/5393/25
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 листопада 2025 р. Справа № 120/5393/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 30 вересня 2024 року вважається зниклим безвісти. У зв`язку з цим позивач отримувала грошові виплати відповідно до пунктів 4 та 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, у зв`язку зі змінами в законодавстві, на момент подання позову відповідач припинив здійснення виплат позивачці у розмірі 100%, який передбачався чинною на дату призначення грошового забезпечення редакцією нормативних актів.

При цьому, 20.11.2024 було опубліковано Закон України «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який набрав чинності 01.02.2025 року.

Не погоджуючись із змінами у порядку нарахування грошового забезпечення, позивачка звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою про здійснення виплат у статусі дружини зниклого безвісти військовослужбовця відповідно до пунктів 4, 7 Постанови КМУ № 884 у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, що стали підставою для здійснення виплат.

Відповідач відповіді на вище зазначену заяву не надав, також, за свідченнями позивачки, з березня 2025 виплати на її банківський рахунок не здійснювались.

Непогоджуючись з діями військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернулась з цим адміністративним позовом до суду.

У позовній заяві представником позивача зазначено, що належним відповідачем у даній справі є Військова частина НОМЕР_2 , оскільки саме вона здійснювала виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , як дружині зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . Відповідно, саме Військова частина НОМЕР_2 , на думку позивачки, порушила її права, не виплативши грошове забезпечення зниклого безвісти чоловіка, у розмірі, визначеному в п.4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884 у редакції, до 01.02.2025.

Ухвалою від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача разом з відзивом документи, на підставі яких зупинено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 зниклого безвісти ОСОБА_2

28.04.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_2 , до якої позивачкою було подано позов, надійшло клопотання про заміну відповідача - військової частини НОМЕР_2 - на військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 вийшла з підпорядкування військової частини НОМЕР_2 та розпочала незалежну діяльність, зокрема більше не перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

05.05.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява від представника військової частини НОМЕР_2 , у якій останній повідомив про неможливість надання документів, на підставі яких зупинено виплату грошового забезпечення позивачці, оскільки таке рішення приймається командиром військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 лише реалізувала таке рішення, у зв`язку перебуванням військової частини НОМЕР_1 на її фінансовому забезпеченні.

16.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про неможливіть виконання вимог ухвали суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 рахується у списках іншої військової частини.

22.05.2025 представником позивача через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 26.05.2025 задоволено клопотання представника військової частини НОМЕР_2 та замінено неналежного первинного відповідача військову частину НОМЕР_2 на належного відповідача - військову частину НОМЕР_1 .

Через підсистему "Електронний суд", 09.09.2025 надійшла відповідь на відзив, з урахуванням уточнених пояснень, у якій представник позивача просить суд визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 , згідно п. 6 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ в редакції Закону від 01.02.2025 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 , згідно п. 6 статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ у редакції Закону станом на дату призначення грошового забезпечення починаючи з 01.02.2025, а також стягнути з військової частини НОМЕР_1 утриману виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 , з моменту припинення виплат (з 01.02.2025) до винесення рішення у справі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

17.09.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній долучив докази нарахування та виплати оспорюваних сум та просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю, на його думку, предмету спору. Зазначив, що згідно наявних у військової частини НОМЕР_1 даних, належні ОСОБА_2 виплати на рівні з позивачкою отримувала і мати військовослужбовця - ОСОБА_4 . Також, до відзива на позовну заяву додано довідку про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2025-09/2025 ОСОБА_2 , у якій зазначено, що спірні виплати грошового забезпечення військовослужбовця дружина та мати ОСОБА_2 отримали у червні 2025 та липні 2025 згідно абз.1-5 ч. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Закону № 3995-IX). Відповідачем також зазначено, що постановою ГУНП у Харківській області від 31.07.2025 згідно експертизи ДНК зафіксовано смерть ОСОБА_2 .

У своєму відзиві представник військової частини НОМЕР_1 також зазначає, що спір стосується грошового забезпечення, яке належало військовослужбовцю. Позивач та мати військовослужбовця мали право на отримання цих коштів, оскільки законодавством передбачено можливість їх виплати членам сім`ї у випадку, якщо військовослужбовець не зробив особистого розпорядження.

Внесені зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають на меті захист прав самого військовослужбовця, передбачаючи збереження 50% його грошового забезпечення на випадок повернення живим після перебування у статусі безвісти зниклого.

Після офіційного встановлення факту смерті військовослужбовця, особи, які раніше отримували іншу половину грошового забезпечення (зокрема, дружина та мати), набувають право на отримання задепонованої частини коштів у порядку спадкування.

Таким чином, представник відповідача наголошує, що жодного порушення прав позивачки чи приховування виплат не відбулося. Навпаки, після завершення визначеної законом процедури позивачка отримуватиме належну їй частку виплат у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, окремо від коштів, які наразі задепоновані військовою частиною.

09.10.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі, у яких позивач просить суд:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 - дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 - відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції Закону від 01.02.2025 року) у розмірі 25% грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 згідно з п. 6 ст. 9 зазначеного Закону у редакції, чинній на дату виникнення правовідносин, тобто на момент призначення грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2025 року, а також стягнути утриману суму грошового забезпечення (з урахуванням раніше проведених виплат) за період з 01.02.2025 по 31.07.2025 року - до моменту фіксації смерті військовослужбовця.

Стягнути з відповідача судові витрати.

10.10.2025 представник відповідача не погодився з додатковими поясненнями, які надала сторона позивача та скориставшись своїм процесуальним правом, подав заперечення на подані додаткові пояснення позивача та зауважив, що представник позивача у додаткових поясненнях змінив предмет позову, зокрема, новими вимогами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , солдата військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 04.05.1991 р.

Відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.10.2024 р. № 8806 ОСОБА_2 вважався зниклим безвісти.

Позивачка отримувала виплату у розмірі грошового забезпечення, що підтверджується наданими виписками ПриватБанку, однак у березні 2025 виплати на рахунок позивача не надходили.

Позивач вважає, що має право на отримання грошового забезпечення у 100 % розмірі відповідно до норм, які діяли на момент призначення відповідних виплат, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

На підставі статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII (в редакції станом на час зникнення безвісти чоловіка позивача) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, у тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.

Водночас, Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 3995-ІХ від 08.10.2024 (далі - Закон № 3995-ІХ) щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (набрав чинності з 20.01.2015, введено в дію 01.02.2025) пункт 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції:

«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.».

Також на виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15.04.2025 № 449, якою внесені зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції постанови від 15.04.2025 № 449), виклавши Порядок № 884 у новій редакції.

Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку № 884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (пункт 3 Порядку № 884).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 884 виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон або до дня їх звільнення з полону (дати складення актового запису про смерть) включно;

військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.

В усіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Пунктом 6 Порядку № 884, серед іншого, визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям:

виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

При цьому, Закон № 3995-ІХ був прийнятий на виконання Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного закону, його розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 № 8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).

З наведених норм законодавства також вбачається, що після повернення, зниклий безвісти військовослужбовець, зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

Водночас, родичі та сім`я військовослужбовця зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим. А отже, жодного звуження прав позивача, як про це зазначено в позові, не відбувається.

Окрім того, суд зазначає, що положення Закону № 3995-ІХ, у першу чергу, покликані захистити права військовослужбовців, оскільки саме їм безпосередньо належить їх грошове забезпечення.

До того ж, Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 3995-ІХ від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 діяла виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а отже, жодної протиправності в діях, бездіяльності відповідача щодо зменшення суми виплати грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти суд не встановив.

Також, проаналізувавши матеріали справи, а саме додаткові пояснення, подані представником позивача 09.10.2025 та первинний позов з урахування заміни первісного відповідача, суд зазначає наступне.

Звертаючись з адміністративним позовом до відповідача позивачем заявлено вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 , згідно п. 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ у редакції Закону станом на дату призначення грошового забезпечення починаючи з 01.02.2025, а також стягнути з військової частини НОМЕР_1 утриману виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 з моменту припинення виплат (з 01.02.2025) до винесення рішення у справі.

У подальшому звертаючись до суду із заявою про надання додаткових пояснень позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 згідно з п. 6 ст. 9 зазначеного Закону у редакції, чинній на дату виникнення правовідносин, тобто на момент призначення грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2025 року, а також стягнути утриману суму грошового забезпечення (з урахуванням раніше проведених виплат) за період з 01.02.2025 по 31.07.2025 року - до моменту фіксації смерті військовослужбовця.

Таким чином із зазначеного слідує, що позивач подавши додаткові пояснення у справі фактично змінює предмет та підставу позову, а тому оцінюючи таке суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, за змістом процитованої норми, визначено право позивача на зміну предмету або підстав, збільшення або зменшення розміру позовних вимог. При цьому, за умови дотримання правил подачі відповідної заяви на встановленій законом стадії судового процесу.

Окрім того, законодавець, надавши позивачу право подати заяву про зміну позовних вимог, зазначив, що зміна може стосуватися лише або предмета або підстави позову.

Суд вказує, що предметом позову є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача. При цьому, підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Суд акцентує увагу, що позивач може змінити або підставу, або предмет позову, оскільки зміна одночасно і підстави і предмету фактично є новим позовом.

Суд зазначає, що порівняльний аналіз предмету та підстав позову, який подано позивачем первісно у даній справі, та згодом поданих додаткових пояснень, доводить, що позивачем фактично заявлено нові позовні вимоги, які первісно не заявлялись.

При цьому, вказаною заявою позивач доповнює позовну заяву новими позовними вимогами, такі вимоги не були заявлені у первісному позові, не наведені і підстави таких позовних вимог.

Разом із тим суд зазначає, що дана справа розглядається відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження без виклику сторін у судове засідання.

Відповідно до п. 2 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене, суд зазначає, що зміна предмета позову відбулася поза межами процесуальних строків, у зв`язку із чим така зміна не приймається судом.

Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки військова частина НОМЕР_1 жодного рішення, яке б порушило чи обмежило права позивача не приймала, водночас, позивач та мати військовослужбовця отримали невиплаченні кошти згідно норм чинного законодавства, до моменту встановлення смерті ОСОБА_2 , жодним чином не порушуючи права позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із цим, враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позову та приписи статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Рішення суду складено 06.11.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна