Справа № 300/7091/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" листопада 2025 р. справа № 300/7091/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з серпня 2025 року, а не з 19.04.2021. Тому, слід зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з 20.04.2021 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та провести нарахування пенсії із врахуванням всіх надбавок і доплат, провести та виплатити щорічну індексацію пенсії за 2021-2024 роки, із врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі №300/2042/24, яке набрало законної сили 11.07.2025, зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання вказаного судового рішення відповідач з 11.07.2025 призначив позивачу пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскільки в рішенні суду не зазначено дати, з якої необхідно призначити пенсію, Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначення здійснено з дати набрання рішенням законної сили, що відповідає вимогам чинного законодавства. Звернув увагу, що пенсію позивачу фактично призначено з 11.07.2025, тому відсутні підстави для проведення її індексації за 2022-2024 роки, адже в цей період пенсія не була призначена та не підлягала виплаті. Просив суд у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Згідно з ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Згідно з довідкою Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях №291 від 27.05.2021 ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі безпеки України з 20 березня 2008 року по 19 квітня 2021 року включно. Наказом Служби безпеки України від 11 березня 2021 року №300-ОС/дск майор ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 61 Положення, на підставі підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір?ю) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» у запас Служби безпеки України та виключений зі списків особового складу наказом начальника Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 19 квітня 2021 року №162-ОС/дск. Календарна вислуга років на день виключення зі списків особового складу складала 13 років 1 місяць (а.с.32).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 по справі №200/14248/21, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2023 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2024, зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 15 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року та участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів за період з 01 травня 2018 року по 18 квітня 2021 року із розрахунку один місяць служби за три місяці, та навчання у Донецькому національному університеті з 01 вересня 1998 року по 30 червня 2003 року із розрахунку - один рік за шість місяців.

Зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», з дня подачі заяви про призначення пенсії.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 по справі №200/14248/21 Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за фактичною адресою місця проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи, необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 092010198 від 06.12.2023 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», оскільки на день звільнення зі служби 19.04.2021 у нього не було необхідної для призначення пенсії за вислугу років календарної вислуги 25 років.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі №300/2042/24, яке набрало законної сили 11.07.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідачем на виконання вказаного судового рішення з 11.07.2025 призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 70% таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 5920 грн., оклад за військове звання - 1340 грн., процентна надбавка за вислугу років 35% - 2541 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці 7096,31 грн. Загальний розмір пенсії склав 11828,12 грн., з урахуванням підвищення до пенсії 12458,37 грн. (а.с.50).

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо призначення пенсії з 11.07.2025, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (частина 1 статті 92 Конституції України).

З фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини у сфері пенсійного забезпечення позивача регулюються, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (надалі Закон №2262-XII).

Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Таким чином, можливість призначення пенсій за вислугу років не залежить від віку особи, щодо якої вирішується питання про призначення такої пенсії, а залежить від наявності у цієї особи необхідної вислуги років, яка (вислуга років), враховуючи дату звільнення позивача (19.04.2021) повинна становити 25 календарних років і більше.

За приписами статті 48 Закону №2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Строки призначення пенсій встановлені статтею 50 Закону №2262-ХІІ.

Так, відповідно до пунктів «б» - «в» частини 1 вказаної статті Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються:

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту «б» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби.

За результатами розгляду справи №300/2042/24 суд дійшов висновку, що 19.04.2021 - станом на момент виключення зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів, при умові необхідного 25 років, тому він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі №300/2042/24, яке набрало законної сили 11.07.2025, доказуванню в цій адміністративній справі не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що станом на момент виключення зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів, що встановлено в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі №300/2042/24, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» саме з наступного дня після звільнення зі Служби безпеки України (20.04.2021), а не з дати набрання законної сили рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі №300/2042/24.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

З метою відновлення порушеного права позивача на належну йому пенсію та виходячи з принципу ефективності захисту, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 20.04.2021 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стосовно позову в частині нарахування пенсії із врахуванням всіх надбавок і доплат, провести та виплатити щорічну індексацію пенсії за 2021-2024 роки, суд зазначає наступне.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені в майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Відповідач ще не призначив з 20.04.2021 позивачу пенсію за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача при виплаті йому пенсії після такого призначення будуть порушені.

Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Якубовський О.О., до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 11.07.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул.Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 20.04.2021.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.