Справа № 420/6899/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6899/24
У Х В А Л А

04 листопада 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду по справі №420/6899/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/6899/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000,00 грн щомісячно за період з 11.03.2022 до 31.05.2022.

Зобов`язати Державну установу «Ізмаїльський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

09.10.2025 до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява (вх. №ЕС/106216/25), в якій просить встановити чи змінити спосіб і порядок виконання у виконавчому провадженні № 77768951 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 420/6899/24, виданого 13.02.2025 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум, шляхом стягнення з Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 нарахованої додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 року в 87168,22 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що станом на теперішній час рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі №420/6899/24, яке набрало законної сили 20.01.2025 виконане не в повному обсязі та Державною установою «Ізмаїльський слідчий ізолятор» не здійснено фактичну виплату ОСОБА_1 нарахованої додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 у сумі 87168, 22 грн. Таким чином, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року, яке набрало законної сили 20 січня 2025 року Державною установою «Ізмаїльський слідчий ізолятор» не виконано в повному обсязі, що в свою чергу свідчить про його тривале невиконання, понад вісім місяців.

Ухвалою суду від 27.10.2025 постановлено прийняти заяву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява (вх. №ЕС/106216/25 від 09.10.2025) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду до розгляду у судовому засіданні; призначити судове засідання з розгляду заяви на 04 листопада 2025 року об 11 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №23 (2-й поверх); витребувати від Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» розрахунок заборгованості, нарахованої позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі від 30.04.2024 у справі №420/6899/24 та відомості щодо фактичної виплати такої заборгованості.

31.10.2025 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мандрика В.В. надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №ЕС/115409/25).

31.10.2025 від представника відповідача ДУ «ІСІ» надійшла заява (вх. №ЕС/115094/25) з проханням відмовити у задоволенні заяви позивача, посилаючись на наступні обставини.

Невиконання державною установою «Ізмаїльський слідчий ізолятор» судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні частини 3 статті 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України. Міністерство юстиції України є головним розпорядником бюджетних коштів із позначкою 1, що означає, що воно має найвищий рівень бюджетної мережі. Цей статус надає йому право визначати мережу розпорядників нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів, а також розподіляти бюджетні асигнування та контролювати їх виконання.

Кошторисом видатків Установи на 2025 рік, асигнування для розрахунків по перерахункам не затверджувались, у зв`язку з чим державною установою «Ізмаїльський слідчий ізолятор» протягом 2025 року неодноразово направлялись листи про нагальну потребу у додатковому фінансуванні для здійснення розрахунків за вказаним рішенням суду, а саме 04.02.2025 спрямовано листа до Департаменту з питань виконання покарань за вих. № 6/9-814/Чв, 06.05.2025 спрямовано листа до Департаменту з питань виконання покарань за вих. № 6/9-3072/ Фм, 07.08.2025 спрямовано листа до Департаменту з питань виконання покарань за вих. № 6/9-5478/Фм, 06.10.2025 спрямовано листа до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за вих. № 6/9-6960/Чв. Станом на 30.10.2025 асигнування для проведення вищезазначених розрахунків державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» не затверджувались.

03.11.2025 від представника відповідача ДУ «ІСІ» надійшов відзив (вх. №ЕС/115692/25), в якому просить відмовити в задоволені заяви Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, а також розглянути заяву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, розгляд якої призначено на 04.11.2025 о 11.00 без участі представника державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

03.11.2025 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мандрика В.В. надійшла заява (вх. №ЕС/115720/25) з проханням провести призначене засідання об 11:00 на 04.11.2025 року без участі позивача та його представника, заяву про зміну способу виконання рішення суду задовольнити.

У вказаний час сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцяти денний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляд.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Вирішуючи заяву позивача про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 420/6899/24, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 420/6899/24 зобов`язано Державну установу «Ізмаїльський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення набрало законної сили, після перегляду П`ятим апеляційним адміністративним судом 20.01.2025.

13.02.2025 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листа.

09.04.2025 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І., розглянуто заява про примусове виконання: виконавчий лист № 420/6899/24 виданий 13.02.2025 Одеським окружним адміністративним судом за результатами якого постановлено відкрити виконавче провадження №77768951. Пунктом 2 повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Державним виконавцем Косютою В.І. направлено до ДУ «ІСІ» вимогу виконавця про нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченого постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з у рахуванням раніше виплачених сум.

ДУ «ІСІ» листом №6/9-3077/Фм від 07.05.2022, в якому повідомлено, що: «додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_2 нарахована, однак станом на 07.05.2025 року не виплачена у зв`язку з відсутністю затверджених асигнувань на вказані цілі у кошторисі видатків установи на 2025 рік.

Виходячи з необхідністю здійснення розрахунків згідно до рішень суду, установою спрямовано листа до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 04.02.2025 № 6/9-814/Чв щодо надання додаткового фінансування для здійснення розрахунків по перерахункам за рішеннями суду (копії листа, обгрунтувань у додатку).»

На підтвердження долучено лист ДУ «ІСІ» №6/9-814/Чв від 04.02.2025 про звернення до Начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про нагальну потребу у додатковому фінансуванні.

На виконання ухвали суду від 27.10.2025 надано розрахунок доплати по постанові КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ОСОБА_1 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 згідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі №420/6899/24 у загальному розмірі нараховано у розмірі 87168,22 грн.

Також надано листи ДУ «ІСІ» №6/9-3072/Фм від 06.05.2025, №6/9-5478/Фм від 07.08.2025 про звернення до Начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, а також лист №6/9-6960/Чв до Начальника Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про нагальну потребу у додатковому фінансуванні.

Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі №420/6899/24, на даний час відповідачем не виконано в повному обсязі та позивачу не виплачено нараховану суму доплати за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум у розмірі 87168,22 грн.

Вирішуючи заяву позивача про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 420/6899/24, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, а також ст.ст. 14 та 370 КАС України.

Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі № 611/26/17, від 07.02.2022 у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023 у справі № 520/926/21.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон України № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 6 Закону України № 1404-VIII встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закон України № 1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, звернення до суду є обов`язком державного виконавця у зазначеній категорії справ та такий обов`язок виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Неможливість виконання рішень зобов`язального характеру, боржником за яким є державний орган, відповідно до встановленого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» порядку безспірного списання відповідних коштів із рахунків такого державного органу фактично призводить до неможливості їх виконання в цілому. Така обставина є підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального законодавства, викладений в постанові Верховного Суду у справі № 420/6671/18 від 24.07.2023.

Так, у постанові від 24.12.2014 у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 у справі № 456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі № 130/2176/17, від 11.11.2020 у справі № 817/628/15 та від 17.02.2021 у справі № 295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті».

Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а.

Суд зазначає, що рішенням суду боржника зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється виплачувати позивачу вказаних сум, проте виплата таких коштів здійснюється за рахунок відповідних надходжень з Державного бюджету України на фінансування вказаних видатків.

Відповідачем надано до суд розрахунок потреби в коштах на виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану, до яких включено потребу у виплаті ОСОБА_1 заборгованості на виконання рішення суду.

Наведене свідчить про вчинення відповідачем активних дій для виконання судового рішення в частині забезпечення фінансування, однак внаслідок відсутності бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень судове рішення в частині виплати заборгованості залишається невиконаним.

Відповідачем вчинено дії з метою замовлення коштів із Державного бюджету України для виплати позивачу на виконання зазначеного вище судового рішення і при надходженні цих коштів вони будуть виплачені позивачу.

У заяві про зміну способу чи порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду, враховуючи, що боржник Державна установа «Ізмаїльський слідчий ізолятор», не відмовляється виконувати рішення, на виконання рішення суду визначило суму заборгованості.

Водночас, заявником та позивачем не надано доказів, які б вказували на ускладнення або неможливість виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості грошового забезпечення не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірних відносинах йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду у такому випадку не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Окрім, згідно частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Суд зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6899/24 не стосується обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг.

Спірним в рамках даної справи була правомірність не нарахування додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 у розмірі до 30 000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, тобто спірним є грошове забезпечення (заробітна плата), відтак, положення частиною 3 статті 378 КАС в частині зміни порядку виконання судового рішення не розповсюджується на спірні правовідносини.

Отже покликання на абзац другий частини третьої статті 378 КАС України, яким статтю було доповнено згідно із Законом № 4094-IX від 21.11.2024, суд зауважує, що вказана норма не є релевантною щодо спірних правовідносин, позаяк спірна виплата (додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») є виплатою, пов`язаною з проходженням публічної служби та не зазначена в абзаці другою частини третьої статті 278 КАС України.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Також суд звертає увагу, що КАС України передбачені додаткові процесуальні механізми, які спрямовані на гарантування реалізації положень статті 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у порядку статей 382, 383 КАС України.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Враховуючи вище викладене, заява державного виконавця про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення не підлягає до задоволення.

За правилами частини восьмої статті 378 КАС України, ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Керуючись ст.ст. 294, 295, 297, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. №106216/25 від 09.10.2025) про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 420/6899/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА