Справа № 240/15351/25
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/15351/25

категорія 108120000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп", товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Оіл", про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району із позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про усунення порушення законодавства №260608-14/4-2025 від 07.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.04.2025 на адресу Макарівської КЕЧ району надійшов від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області акт перевірки закупівель №260608-31/08 від 07.04.2025. Відповідно до п.2 акту перевірки встановлено порушення Макарівською КЕЧ району положень п.1 постанови КМУ №178 від 02.03.2022, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ №831 від 18.07.2024 та п.п. "г" п.п.195.1.2. п.195.1. ст.195 розділу V Податкового кодексу України, внаслідок закупівлі мазуту паливного зольного малосірчистого (М-100), бензину автомобільного А-92 без застосування нульової ставки ПДВ, чим нанесено матеріальних збитків на суму 7796153,80 грн та призвело до внесення недостовірних даних до фінансової звітності, а саме завищено касові видатки. За наслідками розгляду заперечень на акт перевірки 16.05.2025 за вх.№516 позивач отримав від відповідача рішення про усунення порушення законодавства від 07.05.2025 №260608-14/4-2025. Зазначене рішення позивач вважає незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки суперечить основним принципам такого нагляду. Вказує, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення до позивача можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу, які стягуються в судовому порядку, що спричинить позивачу майнової шкоди.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.06.2025 до суду від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у задоволенні клопотання Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін відмовлено.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 07.07.2025 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району. Вказує, що Макарівською КЕЧ району придбано пально-мастильні матеріали (мазут паливний М-100 зольний і малозольний малосірчистий та бензин автомобільний А-92) за завищеною вартістю на загальну суму 7829461,00 грн ТОВ "Моноліт Оіл Груп" на 7796153,80 грн та ТОВ "Софія Оіл" на 33307,20 грн), чим на дану суму нанесено Макарівській КЕЧ району матеріальної шкоди (збитків).

22.09.2025 до суду від представника Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якому просить залучити до участі у справі № 240/15351/25 товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" та товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Оіл" у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 клопотання представника Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району задоволено, залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" та товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Оіл", як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Роз`яснено третім особам право подати пояснення на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується, в строк не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали.

07.10.2025 представником товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" подано до суду клопотання про продовження процесуального строку для подання пояснень щодо позову на 15 календарних днів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" про продовження строку для подання пояснень щодо позову задоволено, продовжено строк для подання пояснень щодо позову на п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали.

29.10.2025 до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" надійшли письмові пояснення щодо позову. Вказує, що враховуючи мету придбання мазуту паливного Макарівською квартирно-експлуатаційною частиною району, яка полягає у наданні відплатних послуг населенню з опалення, які за своєю правовою природою є житлово-комунальними послугами, то відсутні будь-які підстави стверджувати, що закупівля мазуту паливного здійснювалася для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави та з метою забезпечення транспортних засобів відповідних суб`єктів, що по своїй суті виключає застосування нульової ставки податку на додану вартість до договорів, що укладені між ТОВ "Моноліт Оіл Груп" та позивачем.

05.11.2025 представником товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" подано до суду пояснення щодо відзиву на позовну заяву.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Оіл" письмових пояснень по суті справи до суду не надіслало.

З 07.07.2025 по 25.07.2025, з 05.08.2025 по 25.08.2025, 31.10.2025 головуюча суддя перебувала у відпустці, 19.09.2025 та 17.10.2025 - на періодичному навчанні.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що на підставі підпункту 1 пункту 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 № 631, відповідно до направлень від 03.03.2025 №80 та 12.03.2025 №107, виданих начальником Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області Костюк Л.П., головним державним аудитором відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Висоцькою Л.А. та провідним державним аудитором відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Дубиною І.Г. проведено перевірку закупівель, здійснених Макарівською квартирно-експлуатаційною частиною району, інформацію про які оприлюднено в електронній системі закупівель за номерами ID: UA-2023-06-06-002970-a; UA-2024-01-11-003060-а; UA-2024-06-25-009665-а; UA-2024-09-17-005777-a; UA-2023-07-26-008972-a; UA-2023-07-26-008860-a; UA-2023-07-26-008693-a; UA-2023-12-21-002349-a; UA-2024-03-07-000934-a.

Перевіркою закупівель встановлено, що Макарівською КЕЧ району при здійсненні оборонних закупівель і укладанні договору з ТОВ "Моноліт Оіл Груп" № 258 від 08.10.2024 та при укладанні додаткових угод № 2 від 25.12.2024 до договору № 29 від 18.01.2024, № 2 від 25.12.2024, № 3 від 06.01.2024 і № 4 від 16.01.2025 до договору № 122 від 27.03.2024, № 1 від 16.09.2024 і № 2 від 25.12.2024 до договору № 204 від 11.07.2024 та № 2 від 25.12.2024 до договору № 258 від 08.10.2024 на постачання мазуту паливного М-100 зольного і малозольного малосірчистого, який належить до пальномастильних матеріалів, за вартістю, що враховує податок на додану вартість в розмірі 20 %, а також внаслідок не внесення змін до договору № 204 від 11.07.2024 після внесення змін до постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" постановою КМУ від 18.07.2024 № 831, порушено вимоги п.1 постанови КМУ від 02.03.2022 № 178, з урахуванням внесених змін постановою від 18.07.2024 № 831, та не дотримано вимоги підпункту "г" підпункту 195.1.2. пункту 195.1. статті 195 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI щодо застосування нульової ставки оподаткування податком на додану вартість постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством, внаслідок чого при оплаті вартості придбаного мазуту паливного М-100 зольного і малозольного малосірчистого Макарівській КЕЧ району нанесено матеріальної шкоди (збитків) в сумі 7796153,80 грн.

Також перевіркою закупівель встановлено, що Макарівською КЕЧ району при здійсненні оборонних закупівель, укладанні з ТОВ "Софія Оіл" та виконанні умов договору № 2 від 04.01.2024 на поставку бензину автомобільного А-92 за вартістю, що враховує податок на додану вартість в розмірі 20 %, порушено вимоги п.1 постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" та не дотримано вимоги підпункту "г" підпункту 195.1.2. пункту 195.1. статті 195 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, що призвело до оплати завищеної вартості бензину автомобільного А-92 та нанесення Макарівській КЕЧ району матеріальної шкоди (збитків) в сумі 33307,20 грн.

З огляду на встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області на підставі пункту 1 частини 1 статті 8, пункту 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", підпункту 9 пункту 4, підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України від 03.02.2016 № 43, пункту 27 Порядку 631, підпунктів 46, 49-50, 52 "Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами", затвердженого постановою від 20.04.2006 № 550 направило Макарівській КЕЧ району лист від 07.05.2025 №260608-14/4-2025 "Про усунення порушень законодавства", в якому вимагало забезпечити відшкодування коштів в сумі 7829461,00 грн (від ТОВ "Моноліт Оіл Груп" в сумі 7796153,80 грн та ТОВ "Софія Оіл" в сумі 33307,20 грн), шляхом звернення до суду в рамках господарського судочинства з вимогою щодо стягнення коштів на користь Макарівської КЕЧ району відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України та статей 610-625 Цивільного кодексу України або забезпечити відшкодування коштів шляхом безоплатного постачання від ТОВ "Моноліт Оіл Груп" мазуту паливного М-100 зольного і малозольного малосірчистого на суму 7796153,80 грн та ТОВ "Софія Оіл" бензину автомобільного А-92 на суму 33307,20 гривень.

В листі також зазначено про необхідність надання на адресу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області в термін до 06.06.2025 вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення порушень з завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів відповідно до п.27 Порядку № 631 та пункту 46 Порядку № 550.

Не погоджуючись із згаданою вимогою відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" №2939-XII від 26.01.1993 (далі - Закон №2939-XII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

За приписами частини 1 статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Стаття 5 Закону № 2939-XII передбачає, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель.

Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Крім того, підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Пунктом 6 Положення № 43 передбачено, що Держаудитслужба має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 20); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).

Згідно з пунктом 7 Положення № 43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 550), визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктами 4-5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

Згідно із пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

У частині 2 статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Пунктом 46 Порядку №550 встановлено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно із пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відповідно до матеріалів справи позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у листі від 07.05.2025 №260608-14/4-2025 "Про усунення порушень законодавства", згідно якого Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області вимагає забезпечити відшкодування коштів в сумі 7829461,00 грн (від ТОВ "Моноліт Оіл Груп" в сумі 7796153,80 грн та ТОВ "Софія Оіл" в сумі 33307,20 грн), шляхом звернення до суду в рамках господарського судочинства з вимогою щодо стягнення коштів на користь Макарівської КЕЧ району відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України та статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України або забезпечити відшкодування коштів шляхом безоплатного постачання від ТОВ "Моноліт Оіл Груп" мазуту паливного М-100 зольного і малозольного малосірчистого на суму 7796153,80 грн та ТОВ "Софія Оіл" бензину автомобільного А-92 на суму 33307,20 гривень.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.

За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що "конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23.02.2016 по справі № 818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Аналогічна правова позиція також підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

У постанові від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Отже, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства суди, які розглядали справу і наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, об`єктивно мали право перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов`язки позивача.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 822/2087/17 та від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що "законна вимога" контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував у постановах від 12.05.2022 у справі № 620/4169/20, від 22.10.2020 у справі № 820/3089/17, від 31.05.2021 у справі № 826/18686/16, від 31.08.2021 у справі № 160/5323/20, від 02.11.2021 у справі № 420/6808/19, від 06.06.2024 у справі № 560/4308/22.

Отож, пункти або частини вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Проте, пункти або частини вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

У справі, що розглядається, зміст спірної вимоги, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в забезпеченні відшкодування збитків, встановлених контролюючим органом.

Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №820/3534/16, постановах Верховного Суду від 30.07.2019 справа № 0740/1005/18, від 28.02.2020 у справі № 1340/5972/18, від 10.11.2022 у справі №826/12663/18, від 03.11.2023 у справі №160/13920/20.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п.26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

З огляду на сукупність викладених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району (вул.Поштова,23, смт.Городок, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12265, ) до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (майдан ім. С.П.Корольова,12, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10014, ), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт Оіл Груп" (вул.Вербицького Архітектора,30а, офіс 1, м.Київ, 02121, ), товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Оіл" (вул.Балукова,23, м.Вишневе, Бучанський р-н, Київська обл., 08133, ) про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва

06.11.25