Справа № 320/22717/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Київ справа №320/22717/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи» (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2, № 2 та № 2 від 26.11.2024 р.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки порушив встановлені п. 79.2 ст. 79 ПК України процедурні вимоги щодо належного повідомлення платника податків про підстави, дату та місце її проведення, однак безпідставно зробив висновки про завищення позивачем від`ємного значення ПДВ, не дослідивши первинних документів, не перевіривши правильності формування податкового кредиту та податкових зобов`язань у відповідному звітному періоді, що суперечить правовій позиції Верховного Суду щодо необхідності контролюючого органу перевіряти правильність визначення платником податків від`ємного значення у цілому. При цьому позивач формував від`ємне значення ПДВ у відповідності до вимог п. 200.4 ст. 200 ПК України, на підставі реальних імпортних операцій, ПДВ за якими сплачено на митниці, що виключає можливість завищення податкового кредиту. Акт перевірки не містить жодних належних доказів завищення позивачем від`ємного значення ПДВ, а висновки щодо нібито порушення абз. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України є необґрунтованими, оскільки позивач у серпні 2024 року не здійснював операцій, що спричиняли б виникнення відповідних податкових зобов`язань. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на неналежних та недоведених висновках, що свідчить про їх протиправність та необхідність скасування у повному обсязі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/22717/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження одноособово суддею Парненко В.С.

Черговий розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 17.09.2025 року о 13:00 год. у приміщенні Київського окружного адміністративного суду (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 1-й під`їзд, 4-й поверх).

У судове засідання прибули уповноважені представники сторін.

На обговорення судом у судовому засіданні поставлено питання щодо закриття підготовчого провадження у справі, стосовно закриття якого сторони не заперечували.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 закрито підготовче провадження у справі №320/22717/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 15.10.2025 року об 11:00 год. (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 а, 1-й під`їзд, 4-й поверх).

Засідання призначено на 15.10.2025 об 11:00 год.

Від позивача надійшло клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач вирішення даного клопотання залишив на розсуд суду.

Суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки документальна позапланова виїзна перевірка позивача була призначена та розпочата на підставі наказу №6413-п від 26.09.2024 року, при цьому співробітниками ГУ ДПС у м. Києві було здійснено виїзд за податковою адресою ТОВ «ФРУКТУС СОЛАР ЕНЕРДЖИ» (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 52-Б, кв. 518), де встановлено відсутність його посадових осіб, про що складено акт неможливості проведення перевірки від 04.10.2024 №8851/Ж6/26-15-07-02-03. Повідомлення про початок перевірки та копію наказу контролюючий орган направив позивачу 11.10.2024 року рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення. Проте під час перевірки позивач не надав жодних первинних документів за період серпня 2024 року, а саме: виданих та отриманих податкових накладних, актів виконаних робіт/наданих послуг, товарно-транспортних накладних, виписок банку, договорів, оборотно-сальдових відомостей та інших документів, що безпосередньо пов`язані з декларуванням суми від`ємного значення ПДВ. За даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що позивач здійснював операції з реалізації послуг оренди обладнання для виробництва електроенергії, проте не підтвердив належними документами сформований податковий кредит та від`ємне значення за серпень 2024 року у розмірі 6 298 053 грн, що стало підставою для висновку про порушення п.44.1, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.198.1, п.198.2, п.198.3, абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України та завищення податкового кредиту і від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у зазначеній сумі, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши доводи сторін та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи», 18.09.2024 року подало податкову декларацію № з податку на додану вартість за серпень 2024 року, в рядку 21 якої задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у розмірі 6 298 053 грн.

У зв`язку з поданням зазначеної Декларації, на підставі Наказу Головного управління ДПС у м. Києві №6772-п від 09.10.2024 року та Повідомлення про початок проведення перевірки №2255/26-15-07-02-03-09 від 11.10.2024 року, відповідач призначив документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з метою встановлення дотримання податкового законодавства щодо законності декларування від`ємного значення ПДВ за серпень 2024 року, яке враховувало від`ємне значення ПДВ, задеклароване у попередніх звітних періодах за червень, липень 2020 року, січень, лютий, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень, лютий, квітень, травень, липень 2024 року.

За результатами перевірки відповідач склав Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки №116152/Ж5/26-15-07-02-03-03/42307920 від 25.10.2024 року, у якому зазначено, що позивач допустив порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, абз. «г» п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації) за серпень 2024 року на суму 6 298 053 грн.

Крім того, у Акті зазначено порушення абз. «г» п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України у частині відсутності реєстрації податкових накладних за серпень 2024 року та порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України у зв`язку з ненаданням первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів, необхідних для обчислення та сплати податків і зборів.

В Акті перевірки зазначено, що під час перевірки позивачем не було надано документи за серпень 2024 року, зокрема, видані та отримані податкові накладні, акти виконаних робіт/наданих послуг, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, договори господарської діяльності та оборотно-сальдові відомості загальна та по рахунках 10, 11, 12, 15, 20, 23, 26, 28, 311, 361, 3711, 631, 685, а також інші документи, що безпосередньо пов`язані з декларуванням суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку.

На підставі висновків Акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення №2, №2 та №2 від 26.11.2024 року, якими зменшено суму від`ємного значення ПДВ за серпень 2024 року на загальну суму 6 298 053 грн, застосовано штрафи за відсутність реєстрації податкових накладних та ненадання документів, визначених п.44.1, п.44.6 ст.44 та п.85.2 ст.85 ПК України.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки та прийнятими ППР, позивач 19.03.2025 року подав скаргу на податкові повідомлення-рішення №2, №2, №2 від 26.11.2024 року разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку, посилаючись на те, що ППР не отримано своєчасно.

У відповіді відповідача №19194/6/26-15-07-05-07-05 від 27.02.2025 року зазначено, що ППР було надіслано на юридичну адресу позивача, однак повернулися через закінчення терміну зберігання.

У підсумку ДПС України відмовила у поновленні пропущеного строку та залишила скаргу без розгляду.

Позивач вважає оскаржувані ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки перевірка проведена з порушенням вимог Податкового кодексу України, а висновки Акту перевірки не ґрунтуються на належно проведеному дослідженні документів та правильному і повному встановленні фактичних обставин справи, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Призначення позапланової невиїзної документальної перевірки позивача слугував підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 Податкового кодексу України.

Згідно пунктів 79.2, 79.3, 79.5 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

В свою чергу, пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

Під час розгляду справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові 02 вересня 2020 року у справі № 820/3426/16, яка полягає у тому, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії, зокрема і податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна позиція висловлена неодноразово Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14 визначено, що нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Суд звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

З урахуванням наведеного, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Конституції України, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був вчинити дії аби завчасно (в розумні строки) проінформувати платника податків про початок проведення перевірки щодо нього.

Поряд з цим, суд також зазначає, що головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням викладеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що податковим органом було порушено саме порядок проведення перевірки, з приводу чого суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спочатку відповідач призначив виїзну перевірку на підставі наказу №6413-п від 26.09.2024 року, здійснив виїзд за податковою адресою позивача та встановив відсутність посадових осіб підприємства 03.10.2024 року. За результатами цього виїзду складено акт про неможливість проведення виїзної перевірки №8851/Ж6/26-15-07-02-03 від 04.10.2024.

Надалі відповідач призначив невиїзну перевірку на підставі наказу №6772-п від 09.10.2024 року.

Так, з матеріалів справи встановлено, що під час виїзду 03.10.2024 року інспектори здійснили виїзд не за фактичною юридичною адресою позивача (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 52б, офіс 518), а за іншою адресою (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, кв. 28), де позивач не був зареєстрований. Таким чином, акт про неможливість проведення перевірки складено на підставі помилкових обставин.

Як зазначає позивач, відповідач не вжив передбачені законодавством заходи для встановлення фактичного місцезнаходження позивача, зокрема, не намагався зв`язатися з платником податків засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку та не направив запит до відповідного підрозділу ДПС, як передбачено Методичними рекомендаціями №470 від 04.09.2020 року.

Суд зазначає, що відповідно до усталеної судової практики, відсутність доказів таких дій контролюючого органу є підставою для визнання недоведеним факту відсутності платника за юридичною адресою.

Крім того, правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21.01.2021 року №822/2357/16 передбачає, що складення акта про неможливість проведення перевірки унеможливлює подальше проведення перевірки за тим самим предметом без нових підстав.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач протиправно склав акт неможливості проведення перевірки, помилково вважаючи позивача відсутнім за юридичною адресою, і на підставі цього неправомірно призначив невиїзну перевірку за тим самим предметом без наявності будь-яких матеріалів перевірки та без дотримання встановленого законодавством порядку.

Щодо порушень відповідачем строків та порядку повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, суд зазначає, що повідомлення про початок перевірки від 11.10.2024 №2255/26-15-07-02-03-09 та копія наказу №6772-п від 09.10.2024 про проведення перевірки були надіслані позивачу поштою 11.10.2024.

Перевірка ж фактично розпочалась 14.10.2024, тобто вже на третій календарний день після надсилання документів.

Так, згідно з абз. 1 та 2 п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка може проводитися лише після ознайомлення платника з наказом про її проведення та письмовим повідомленням про дату початку і місце проведення перевірки, а також не раніше 30 календарних днів з дати надсилання цих документів. У спірному випадку ці вимоги порушено, адже позивач не мав фізичної можливості отримати листи та ознайомитися з ними до початку перевірки.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що початок перевірки з 14.10.2024 відбувся за відсутності доказів належного повідомлення позивача, що порушує вимоги абз. 1 та 2 п. 79.2 ст. 79 ПК України.

Крім того, згідно з матеріалами справи, відповідач зробив висновок про завищення позивачем суми від`ємного значення ПДВ за серпень 2024 року на 6 298 053 грн, посилаючись на ненадання позивачем первинних та бухгалтерських документів, с приводу чого суд зазначає, що вказані висновки не підтверджуються належними доказами, адже фактично, відповідач не здійснив жодних дій для належного з`ясування обставин та отримання документів від позивача.

Так, лист про надання копій документів та облікових регістрів № 37024/Ж12/26-15-07-02-03-09 від 11.10.2024 був направлений після початку перевірки 14.10.2024, що робило його виконання позивачем неможливим.

Таким чином, перевірка проведена у спосіб, який позбавив позивача можливості надати документи, а фактичного дослідження контролюючим органом не відбулося.

Спростувань викладеному відповідачем під час розгляду справи не наведено.

Суд також встановив, що від`ємне значення ПДВ формувалося за рахунок податкового кредиту з імпорту напівпровідникових фоточутливих сонячних панелей, який підтверджується сплатою ПДВ на митниці та належним документальним оформленням, що також не було спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Відтак, сама по собі сума від`ємного значення ПДВ є обґрунтованою, а штучне її завищення судом не встановлена.

Таким чином, висновки відповідача про завищення позивачем суми від`ємного значення ПДВ є такими, що не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки проведена перевірка не передбачала фактичного дослідження документів та обставин декларування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, дії відповідача при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки порушували вимоги Податкового кодексу України та не забезпечували належне з`ясування обставин щодо податкового кредиту та від`ємного значення ПДВ. Таким чином відстави для висновку про завищення суми від`ємного значення ПДВ відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 30280,00 грн. (платіжна інструкція №179 від 01.05.2025) належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2, № 2 та № 2 від 26.11.2024 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 30280 гривень 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктус Солар Енерджи» (вул. Богдана Хмельницького, буд. 52Б, оф. 518 м. Київ, 01054, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.