Справа № 560/8187/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8187/25
РІШЕННЯ

іменем України

04 листопада 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 по день фактичного розрахунку - 17.04.2025.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 через військову частину НОМЕР_3 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 по день фактичного розрахунку 17.04.2025 в розмірі грошового забезпечення за шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на дату виключення зі списків частини 17.05.2019 повний розрахунок з позивачем проведено не було. Фактичний розрахунок з виплати належних сум проведено лише 17.04.2025.

Позивач вважає, що його права порушені і мають бути відновлені шляхом виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 :

- довідку (із розрахунком) про середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останніх місяці перед звільненням (березень-квітень 2019 року);

- письмову інформацію про цільове призначення виплати у розмірі 274012,54 грн, яка нарахована та виплачена військовою частиною НОМЕР_3 позивачу на картковий рахунок 17.04.2025.

Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача військову частину НОМЕР_3 .

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що положення Закону № 2011-XII не передбачають такого виду відповідальності військової частини як виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про право військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. При цьому, абзацом третім пункту 242 Положення № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Таким чином, у військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідно часу. Так, позивач своїм правом, передбаченим абзацом 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, не скористався. Станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 позивач був ознайомлений з всіма нарахованими частинами грошового забезпечення.

Звертає увагу, що позивачу вже виплачувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 по 05.03.2020 та за період з 06.03.2020 по 04.11.2023. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Від представника військової частини НОМЕР_3 до суду надійшли письмові пояснення, відповідно о яких вказано, що з метою добровільного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.05.2024 у справі № 560/5209/24 військовою частиною НОМЕР_3 здійснено перерахунок належної позивачу індексації грошового забезпечення, замовлено відповідні кошти для виплати та після надходження коштів для виплати на рахунок, здійснено відповідну виплату 17 квітня 2025 року. Третя особа 29.05.2025 тобто в місячний термін направила позивачу відповідь на його звернення № 627/29/ВихЗП/ від 29.05.2025. Таким чином, інформація зазначена позивачем про ненадання відповіді на його запит є безпідставною та необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2019 №105 позивач виключений зі списків особового складу частини з 17.05.2019.

Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_3 , якою і проводиться нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.05.2024 по справі № 560/5209/24 військовою частиною нараховано і 17.04.2025 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) за період з 01.03.2018 по 17.05.2019 - з урахуванням положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в розмірі 35 592,38 грн.

В квітні 2025 року позивач звернувся до відповідача (військової частини НОМЕР_1 ) та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (військової частини НОМЕР_3 ) із відповідною заявою про нарахування та виплату мені середнього заробітку за час затримки розрахунку, однак вимоги позивача станом на день подання цього позову до суду не задоволено.

Вважаючи невиплату відповідачем середнього заробітку протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 4 ст. 9 Закон №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено непроведення відповідачем повного розрахунку із позивачем в день його звільнення (невиплата у встановленому розмірі індексації грошового забезпечення ).

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, ч.1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

У спірних правовідносинах остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем 17.04.2025, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних останньому сум, є проміжок часу з 18.05.2019 (з дня, наступного за датою звільнення) по 17.04.2025.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі можна умовно поділити на 2 частини: до набрання чинності 19.07.2022 і після цього.

Так, період з 18.05.2019 до 18.07.2022 регулюється редакцією ст.117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. Натомість, період з 19.07.2022 до 17.04.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Висновок аналогічного змісту викладено Верховним Судом у постановах від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 28.06.2023 у справі №560/11489/22.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В свою чергу, відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, при визначенні середньоденного заробітку позивача необхідно використовувати календарні дні, а не робочі дні.

З матеріалів справи суд встановив, що середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки відповідача складає 970,20 грн.

За період з 18.05.2019 по 18.07.2022 розмір коштів, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 1123491,60 грн (970,20 грн х 1158 день), а за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 (не більше як за шість місяців) - 178516,80 грн.

Разом з тим, суд враховує, що позивачу вже виплачувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 по 05.03.2020 відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 по справі №320/4815/20.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі №320/4815/20 військова частина НОМЕР_3 виплатила позивачу 68 910,22 грн 26.02.2021 р.

Окрім того, позивачу виплачувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2020 по 04.11.2023 відповідно до Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року № 560/20710/23.

На виконання Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року № 560/20710/23 військова частина НОМЕР_3 виплатила позивачу 274 012,54 грн 17.04.2025року.

Необхідно зауважити, що за своєю правовою природою стягнення середнього заробітку за приписами статті 117 КЗпП є спеціальним видом відповідальності роботодавця, тож неприпустимим є застосування такої санкції повторно за один і той самий період.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за період з 05.11.2023 по 05.05.2024 (183 дні - в межах шести місяців).

Таким чином, за період з 05.11.2023 по 05.05.2024 відповідно до Порядку №100 середній заробіток позивача становить (183 дні х 970,20 грн) 177550,26 грн.

Суд вважає за необхідне взяти до уваги правові висновки Верховного суду, які знайшли своє відображення у постанові від 08.10.2025 у справі 489/6074/23, а саме шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу. Як було зазначено вище, Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами колегії суддів Касаційного цивільного суду щодо наявності підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, з урахуванням висновків Верховного суду, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, продовжуючи застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

З огляду на наведене, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні варто застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України.

Відповідно наданого відповідачем розрахунку сум виплачених позивачу при звільненні та з урахуванням несвоєчасно виплачених сум, до виплати на момент виключення зі списків особового складу позивачу належало 531419,26 грн (424064,82 грн + 71762,06 грн + 35592,38 грн).

Отже, сума виплаченої із затримкою індексації грошового забезпечення складає 6,7% від загальної суми, яка підлягала виплаті в день звільнення ((35592,38 грн / 531419,26 грн) х 100%).

Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку позивача складає 11895,87 грн, тобто 6,7% від 177550,26 грн.

Отже, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, враховуючи співмірність, справедливий та розумний баланс інтересів між інтересами працівника і роботодавця, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те, що відповідач є державним органом, відсутність спору на день звільнення, тривалості періоду з моменту порушення прав працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі Таким чином, сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.11.2023 по 05.05.2024 складає 11895,87 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.11.2023 по 05.05.2024.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток 11895,87 грн за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя В.К. Блонський