Справа № 260/7424/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
06 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/7424/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Дору Ю.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 подану в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі № 260/7424/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -
На розгляді Закарпатського окружного адміністративного суду перебувала справа № 260/7424/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо нездійснення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.07.2021 року доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» починаючи з 01.07.2021 року, з урахуванням проведених виплат.

29 листопада 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 КАС України звернувся ОСОБА_1 , у якій просить суд: «визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність вчинених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке є суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року №260/7424/23. Постановити окрему ухвалу про порушення Закону та направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону.»

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 року повернено заяву позивачу у зв`язку з пропуском строку подання такої.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року вищевказану ухвалу суду скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

24 березня 2025 року адміністративна справа №260/7424/23 надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

25 березня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 подану у порядку статті 383 КАС України прийнято до розгляду та визначено проводити розгляд справи у порядку письмового провадження.

07 квітня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 від 29.11.2024 року залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №260/7424/23 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 жовтня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду прийнято заяву до розгляду. Вказаною ухвалою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати суду докази вжиття дієвих заходів для повного та своєчасного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року №260/7424/23, а також детальний розрахунок нарахованої та виплаченої суми пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року №260/7424/23.

31 жовтня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла заява, у якій відповідач вказує, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/7424/23, яке набрало законної сили 16.10.2023 року, Головним управлінням з 01.07.2021 року нарахована доплата у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується копіями перерахунків пенсії від 27.10.2023 року, що надаються.

При цьому розмір пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2020 вже перевищував максимальний розмір пенсії, встановлений статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку із чим розмір пенсії до виплати не змінився та був залишений у розмірі, який встановився після виконання перерахунку пенсії на виконання попереднього рішення суду у справі №260/522/23 (з 01.07.2021 - 20319,10 грн., з 01.11.2023 20930,00 грн.).

Підсумовуючи вищевикладене, виконання рішення суду здійснено Головним управлінням в повному обсязі згідно норм чинного законодавства України та в межах покладених на Головне управління зобов`язань у судовій справі №260/7424/23.

До вказаної заяви відповідачем долучено відомості про перерахунок пенсії позивача від 01.07.2021 року відповідно до якого у складових пенсійної виплати ОСОБА_1 наявна щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн, разом з тим згідно вказаного перерахунку в остаточному підсумку пенсії вказана доплата відсутня, так, зокрема, з відомостей про перерахунок пенсії від 01.07.2021 року підсумок пенсії позивача складає 22474,62 грн, а з урахуванням максимального розміру 20319,10 грн.

Також відповідачем надано відомості про перерахунок пенсії позивача від 01.11.2023 року відповідно до якого вбачається, що щомісячна доплата формально наявна у складових пенсійної виплати ОСОБА_1 , разом з тим, у підсумку пенсії така фактично відсутня, оскільки згідно вказаного перерахунку підсумок пенсії позивача складає 26819,26 грн, з урахуванням максимального розміру 20930,00 грн.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі, суд виходить з наступного.

Суд встановив те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо нездійснення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.07.2021 року доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» починаючи з 01.07.2021 року, з урахуванням проведених виплат.

Рішення набрало законної сили 16.10.2023 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області на виконання вказаного рішення здійснено перерахунок пенсії позивача від 01.07.2021 року відповідно до якого у складових пенсійної виплати ОСОБА_1 наявна щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн, разом з тим в остаточному підсумку пенсії вказана доплата відсутня, що підтверджується відомостями про перерахунок пенсії від 01.07.2021 року та відомостями про перерахунок пенсії від 01.11.2023 року з якого вбачається, що щомісячна доплата формально наявна у складових пенсійної виплати ОСОБА_1 , разом з тим, у підсумку пенсії така фактично відсутня, оскільки згідно вказаного перерахунку підсумок пенсії позивача складає 26819,26 грн, з урахуванням максимального розміру 20930,00 грн.

Суд зауважує, що на виконання вимог ухвали суду від 27.10.2025 року відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин вжиття відповідачем дієвих заходів для повного та своєчасного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року №260/7424/23, також не надано суду доказів детального розрахунку виплаченої суми пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року №260/7424/23.

Надавши оцінку наявним у справі доказам наданих відповідачем на підтвердження вжитих відповідачем заходів на виконання рішення суду по справі №260/7424/23, суд вказує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2, 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

У справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому, необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання рішення суду від 14.09.2023, яке набрало законної сили Головним управлінням ПФУ у Закарпатській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та в результаті здійснення зазначеного перерахунку позивачу включено до складових нарахування пенсії щомісячну доплату 2000,00 грн відповідно до Постанови №713 від 14.07.2021.

Однак, не зважаючи на рішення суду, відповідач обмежив пенсію максимальним розміром, що підтверджується протоколами перерахунку пенсії ОСОБА_1 (пенсійна справа №-Міноборони):

- з 01.07.2021 підсумок пенсії становить 22474,62 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 20319,10 грн;

- з 01.11.2023 підсумок пенсії становить 26819,26 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 20930,00 грн.

Відповідач вказує, що ним застосовано обмеження максимальним розміром, оскільки починаючи з 01.01.2020 року розмір пенсії позивача вже перевищував максимальний розмір пенсії, встановлений статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наведені твердження відповідача щодо обмеження пенсії не заслуговують на увагу, оскільки відповідач відсилається до норми закону (статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») якою не передбачено обмеження пенсії максимальним розміром.

Окрім цього, суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром вже було вирішено за наслідком розгляду адміністративної справи №260/622/23 від 21.03.2023, яким зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо застосування обмеження з 21 січня 2020 року максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити, починаючи з 21 січня 2020 року, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Відтак наведені твердження відповідача свідчать про повне ігнорування рішень суду, які набрали законної сили та чинних норм законодавства.

Щодо застосування обмеження пенсії на підставі статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» варто зауважити наступне.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI редакція ч.7 ст.43 Закону № 2262-ХІІ викладена у наступній редакції: Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні зміни були внесені до ч.3 ст.27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (зі змінами) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України», не може перевищувати 10740 гривень.

Суд звертає увагу, що наведені вище положення, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Згідно з п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вносились лише зміни до другого речення.

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб «відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

При цьому, після прийняття Конституційним Судом України описаного вище рішення від 20.12.2016 року зміни до першого речення ч.7 ст.43 Закону аналогічного змісту новими законами не вносились. Це означає, що починаючи з 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Суд зазначає, що в даному випадку право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром вже було захищено у судовому порядку, у тому числі з 21.03.2023 року рішенням суду по справі №260/622/23, яка включає в себе дату 01.07.2021.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на вищевикладене, суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, вчинені на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року у справі №260/7424/23, які полягають в обмеженні максимальним розміром пенсії позивача з 01.07.2021 при перерахунку на виконання рішення суду, в результаті якого рішення суду фактично не виконано щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн не виплачена позивачу.

Як видно зі змісту статті 2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява позивача в порядку ст. 383 КАС України підлягає задоволенню.

Статтею 383 КАС України, зокрема, передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383).

Відповідно до статті 249 КАС України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окремо суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до пункту 15 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу, визначено як дисциплінарний проступок, вчинення якого є підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, для надання відповіді, суд вважає за доцільне встановити місячний строк з дня отримання окремої ухвали.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу, яку необхідно направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області з метою недопущення аналогічних порушень в майбутньому, а також для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та невиконання рішення суду.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, для надання відповіді, суд вважає за доцільне встановити місячний строк з дня отримання окремої ухвали.

Керуючись ст.ст. 149, 248, 249, 383 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 подану в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі № 260/7424/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо неналежного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі №260/7424/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області вжити заходи направлені на усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року по справі №260/7424/23.

Копію окремої ухвали направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області для вжиття заходів щодо усунення порушень, встановлених судом.

Про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області заходи повідомити Закарпатський окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю.Дору