Справа № 420/29532/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

- визнати дії відповідача протиправними, щодо відмови розглядати запит по суті, та зобов`язати відповідача розглянути запит по суті (надісланий 20.02.2025 р., реєстраційний № 512зі-2025).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що посадові особи Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України, діючи всупереч Конституції України, вдались до ігнорування та порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також мого конституційного права на інформацію.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що до ДГІДПЛ НПУ не надходило будь-якого запиту на публічну інформацію саме від ОСОБА_1 , у тому числі про повідомлення організаційної структури Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини НПУ. Відповідно, звертаємо увагу, що ключовою ознакою наявності порушеного суб`єктивного права є персональний характер втручання у право конкретної особи. Відтак, наявна розбіжність у даних ідентифікації (відсутність прізвища у запиті) виключає можливість висновку про порушення наданням відповіді ОСОБА_2 прав саме позивача. Позивачем не доведено, що відповіддю Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини НПУ порушено саме його право, виходячи з відомостей про особу яка звернулася зі спірним запитом. Вимога розпорядника, аби заявник чітко ідентифікував себе повним прізвищем, ім`ям, по батькові є правомірною та виправданою для належної комунікації та фіксації прав і обов`язків сторін. Доводи позивача (права якого у спірних правовідносинах відповідачем не порушено) про ухилення відповідача від розгляду запиту по суті нічим не обґрунтовані та безпідставні.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти викладених доводів у відзиві на позовну заяву та вказує, що вимоги до запитів на публічну інформацію чітко вказані в самому Законі України "Про доступ до публічної інформації".

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/29532/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.02.2025 року до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України надійшов запит, в якому заявник просив повідомити організаційну структуру Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України.

27.02.2025 року Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України листом № 30553-2025 заявнику надано відповідь та повідомлено, що для забезпечення його права на доступ до інформаціі?, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічноі? інформаціі?, визначених Законом № 2939-VІ, він може, за потреби, вказати ім`я, мету для чого потрібно інформацію, і?і? природу, його роль, як запитувача (у разі якщо запитувана інформація не є відомостями стосовно нього).

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

19 вересня 2024 року Управлінням протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України надано відповідь та повідомлено, що запит не містить усіх необхідних реквізитів, правові підстави для його розгляду відсутні (а.с. 7).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема, запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1-4 ст. 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку складання та подання запитів на отримання публічної інформації, розпорядником якої є НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.02.2017 № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2017 за № 284/30152 (далі Порядок № 95) розроблено його відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» з метою врегулювання механізму складання та подання запитів на публічну інформацію, розпорядником якої є НПУ, до центрального органу управління поліцією, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, їх відокремлених підрозділів, територіальних органів поліції, їх структурних та відокремлених підрозділів, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України.

Згідно пункту 5 розділу 2 Порядку № 95 запит повинен містити прізвище, ім`я, по батькові (найменування) запитувача, його поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2025 року Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України листом № 30553-2025 заявнику надано відповідь та повідомлено, серед іншого, що згідно з позицією ЄСПЛ, у цьому міжнародному судовому органі можливии? розгляд справи щодо доступу до інформаціі?, якщо наявна одна з умов: не надається інформація всупереч обов`язковому рішенню національного органу, що набуло законноі? сили; доступ до інформаціі? є необхідним інструментом для реалізаціі? свободи вираження поглядів і и?ого ненадання становить втручання в гарантовані права на отримання чи поширення інформаціі?. Також ЄСПЛ визначено детальні критеріі?, за яких обмеження доступу до інформаціі? може визнаватись втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів. Зокрема аналізу підлягають: 1. Мета запитувача або для чого потрібна інформація. 2. Природа інформаціі? (інформація, дані або документи щодо яких вимагається доступ, повинні збиратись в цілях задоволення суспільного інтересу, а не просто з цікавості). 3. Роль запитувача. Зокрема, щодо необхідності дотримання вищевказаноі? позиціі? ЄСПЛ, до того ж в умовах зброи?ноі? агресіі? росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни, також зазначено в рішенні Ради суддів Украі?ни від 03 лютого 2023 року № 8. Відповідно до статті 28 Цивільного кодексу України Фізична особа набуває прав та обов`язків і здіи?снює і?х під своі?м ім`ям. Ім`я фізичноі? особи, яка є громадянином Украі?ни, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національноі? меншини, до якоі? вона належить. Отже, для забезпечення його права на доступ до інформаціі?, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічноі? інформаціі?, визначених Законом № 2939-VІ, він може, за потреби, вказати ім`я, мету для чого потрібно інформацію, і?і?? природу, його роль, як запитувача (у разі якщо запитувана інформація не є відомостями стосовно нього).

Відповідно до ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Разом з тим, пунктом 9.6 Пленуму Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.09.2016 року № 10 визначено, що вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону № 2939-VI). Контактна інформація (поштова адреса чи адреса електронної пошти, а також номер засобу зв`язку) необхідна для того, щоб розпорядник інформації мав змогу надіслати запитувачу відповідь на актуальну адресу, а також для зворотного зв`язку із запитувачем (наприклад, для уточнення запитуваної інформації, повідомлення про відправлення відповіді тощо). Якщо у запиті вказано контактну інформацію, якої достатньо для належного виконання розпорядником свого обов`язку, а саме надання відповіді на запит, то встановлення особи запитувача не має суттєвого значення для прийняття розпорядником рішення про надання інформації. При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь-який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.

Отже, за таких підстав, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України на приписи ст. 28 ЦК України в обґрунтування правомірності відмови в прийнятті до розгляду запиту від 16 вересня 2024 року, оскільки саме Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, в тому числі і вимоги до обсягу інформації та реквізитів, які обов`язково повинні бути зазначені у запиті на публічну інформацію.

Крім того, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» чітко визначено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, а тому доводи відповідача щодо того, що запитувачу слід вказати мету для чого потрібно інформацію, і?і? природу та його роль, як запитувача, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України до розгляду запиту від 20.02.2025 р. (реєстраційний № 512зі-2025 від 24.02.2025) та подальшого його розгляду по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України розглянути запит від 20.02.2025 р. (реєстраційний № 512зі-2025 від 24.02.2025) відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України щодо нерозгляду запиту від 20.02.2025 р. (реєстраційний № 512зі-2025 від 24.02.2025).

3. Зобов`язати Департамент головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України розглянути запит від 20.02.2025 р. (реєстраційний № 512зі-2025 від 24.02.2025) відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 04.11.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці з 29.09.2025 по 24.10.2025 року включно.

Суддя Ю.В. Харченко