Справа № 420/24701/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.,

за участю секретаря судового засідання Пахолчак В.П.,

представників позивача Боголюбської А.М.О., Шитікової Р.Ю.,

представниць відповідача Коперсак М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (вул. Миру,144, с. Степанівка, Роздільнянський район, Одеська область, 67430) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ (далі СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА») до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (Управління ДПС), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2025 року №1, №1.

Представник позивача зазначив, що ППР, які оспорюються прийняті на підставі Акту документальної планової перевірки від 24.03.2025 №170/34-00-07-01/22480087. Надані заперечення на Акт перевірки не були враховані, Акт перевірки залишений без змін.

Позивач зауважує, що ним оскаржуються лише ППР від 18.04.2025 року №1, №1 щодо нарахування грошових зобов`язань на податок на прибуток та на податок на додану вартість, які оскаржувались в адміністративному порядку, проте рішенням ДПСУ скарга залишена без задоволення.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, вважає їх хибними та відповідно податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В Акті перевірки вказано, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» завищено фінансові витрати на 33 016 661 грн у зв`язку зі сплатою процентів за позиками, отриманими від фізичних осіб, які не є фінансовими установами. За пп.14.1.267 ПКУ позику може надавати лише фінансова установа, тому кошти, які сплачуються позичальником на користь фізичної особи - позикодавця у вигляді процентів не вважаються процентами у розумінні ПКУ, відповідно ці проценти безпідставно включені до складу фінансових витрат. Контролюючий орган вважає надані кошти фізичними особами поворотною фінансовою допомогою.

Представник позивача вважає таки висновки не відповідають положенням ПКУ, яким визначено поняття поворотної фінансової допомоги як сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПКУ).

СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» уклало саме договори позики з гр. України ОСОБА_1 та гр. Ізраїлю ОСОБА_2 не забороняє укладати таки договори та виплачувати відсотки за надання позики.

Представник позивача звертає увагу на те, що з вказаних відсотків своєчасно та у повному обсязі сплачені ПДФО за ставкою 18% та військовий збір за ставкою 1,5% і враховуються у складі витрат.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається також на правовий висновок Верховного Суду з цього питання, якій викладений у постанові від 18.11.2021 року у справі №640/18631/18.

Також представник позивача вважає помилковими висновки контролюючого органу, що позивач безоплатно отримав основні засоби, що перебувають в оренді, вартість яких за 3 квартал 2024 року склала 26 580 668 грн. В ході перевірки встановлено, що по рахунку 6859 «Розрахунки з іншими кредиторами» станом на 30.09.2024 року рахується кредиторська заборгованість перед SCHOLLE IPN EUROPE B.V. на суму 20 462 422,81грн.

СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» орендує обладнання ротаційну машину для пакування продукції (серійний номер 16.RFM/021) за договором від 05.11.2020 року та обладнання для виробництва пакетів BOSSAR Pouch Maker BRMS-2/4 STU 2 TV за договором від 01.02.2021 року.

Обладнання знаходилось у власності ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація), яка його передала у власність компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) на підставі контракту від 23.05.2022 року.

Щодо перерахунку грошових коштів за оренду компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) АБ «Південний» повідомив на лист від 17.08.2022 року, здійснення вказаних розрахунків неможливо з посиланням на п.14 та п.17 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

В акті вказано, що оскільки СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» продовжувало використовувати обладнання, проте не платило орендну плату, а орендодавець не пред`явив вимоги, у тому числі щодо повернення обладнання, СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» отримало доход у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання).

Позивач вважає таки висновки неправомірними та звертає увагу на те, що право власності на обладнання до нього не перейшло, воно знаходиться у користуванні. Податковий орган безпідставно вважає СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» власником вказаного майна тільки на тій підставі, що орендодавець не пред`являє вимог та не вимагає повернення обладнання.

Позивач вважає безпідставним в обґрунтування своїх висновків в Акті перевірки посилання контролюючого органу на Постанову №187 від 03.03.2025 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», оскільки мораторій за постановою №187 вводить призупинення на виплату та виконання зобов`язань на користь нерезидентів, зокрема, резидентів РФ. Але мораторій не встановлює автоматичного прощення зобов`язання чи припинення кредиторської заборгованості на користь резидента РФ. Також постановою №187 не визначено права платника податку на призупинення (мораторію) всіх операції із резидентами рф у бухгалтерському обліку.

Не підпадає вказане обладнання, яке орендується СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», під дію Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів».

Також позивач вважає, що Акт перевірки в цієї частині не відповідає вимогам п.5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі Порядок №727).

В Акті перевірки відсутні відомості - яку подію у 3 кварталі 2024 року контролюючий орган вважає такою, з якої необхідно здійснювати розрахунок доходу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» та конкретну дату вибору курсу НБУ для переведення іноземної валюти в грн, яким чином здійснений розрахунок доходу.

Позивач вважає безпідставними висновки Акту перевірки по господарським відносинам з ТОВ «НЕОФІШ» та ТОВ «КОРТЕКС ГРУП», що призвело до нарахування податку на прибуток та ПДВ з посиланням на нереальність вказаних господарських операцій. Вказані господарські операції відображені в бухгалтерському обліку, наявні всі первинні документи. Крім того, при поставки товару на підприємство здійснюється фото фіксації товару та автомобілю, якій доставляв товар.

Посилання посадових осіб податкового органу в Акті перевірки на недоліки в діяльності контрагентів (постачальників), недостатність у них матеріальних та трудових ресурсів, не може бути підставою для накладення відповідальності на СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА». За вказаним питанням наявна стала судова практика, що відповідальність за свою діяльність несуть саме контрагенти.

Представник просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Представник відповідача в процесі підготовки справи до розгляду подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, вважав податкові повідомлення-рішення правомірними, прийнятими у відповідності до вимог законодавства. У відзиві на позов навів зміст акту перевірки, на підставі висновків якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а також навів норми законодавства.

Представник зазначив, що за висновками Акту перевірки позивач фактично отримав у 3 кв. 2024 року два об`єкти обладнання у власність без відповідної компенсації (оплати). Обладнання надійшло від нерезидента (Російської Федерації) за договором фінансового лізингу, за яким частина лізингових платежів залишилася несплаченою. Внаслідок припинення зобов`язань лізингоодержувач (Позивач) одержав основні засоби на баланс безоплатно на суму еквівалентну несплаченим лізинговим платежам (59 405,23 євро щодо ротаційної машини та 396 523 євро щодо обладнання BOSSAR, разом 26,58 млн грн за курсом на 30.09.2024). Згідно з Законом України «Про фінансовий лізинг» та ст.806 ЦК України, передання об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача може мати місце після сплати встановлених платежів або за іншими умовами договору.

У даному випадку нездійснення частини платежів означає отримання залишкової вартості без оплати, тобто безоплатне отримання майна.

Відповідно до вимог національного та міжнародного бухгалтерського обліку, такі операції мають бути відображені у складі доходів звітного періоду.

Відповідно до МСБО 18 «Дохід», отримання активу без оплати слід кваліфікувати як дохід звітного періоду, оскільки це інша подія, що приводить до збільшення економічних вигод підприємства. Таким чином, позивач зобов`язаний був відобразити вартість отриманого обладнання (26,58 млн грн) у складі інших операційних доходів звіту про фінансові результати за 3 кв. 2024 року. Невиконання цього обов`язку призвело до заниження фінансового результату і об`єкта оподаткування податком на прибуток на відповідну суму.

На думку представника відповідача позивач у 2020 2024 роках отримував поворотні позики від двох фізичних осіб ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) згідно з договорами, що передбачали сплату процентів. Позивач безпідставно відносив нараховані відсотки за цими позиками до складу фінансових витрат у бухгалтерському обліку, сформувавши витрати на загальну суму 33 016 661 грн. Проте проценти, сплачені на користь фізичних осібпозикодавців, не належать до процентів у розумінні податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.267 ПК України позика визначається як грошові кошти, що надаються позичальнику виключно фінансовими установами-резидентами або нерезидентами (крім офшорних) на визначений строк із зобов`язанням повернення та сплати процентів. З огляду на податкові норми, фізична особа, що не є фінансовою установою, не може бути стороною позики у податковому розумінні. Відповідно кошти, які сплачуються юридичною особою-резидентом фізичній особі за договором позики у вигляді процентів, не вважаються процентами для цілей ПКУ. Позивач неправомірно включив зазначені нараховані відсотки до складу витрат, завищивши фінансові витрати на 33,0 млн грн. Це призвело до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Також представник відповідача наполягає на правомірності висновків Акті перевірки щодо нереальності господарських правовідносин з постачальниками ТОВ «НЕОФІШ» та ТОВ «КОРТЕС ГРУПП»

Представник посилається, зокрема, на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «НЕОФІШ» за жовтень 2021 року №29/14-29-04-06-07/43482801 від 01.05.2023, згідно з якою встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021 року. Кількість платників станом на 01.01.2020 - 1 особа, станом на 31.12.2021 - 4 особи. ТОВ «НЕОФІШ» зареєстроване платником ПДВ з 03.03.2020. Свідоцтво анульовано за рішенням контролюючого органу 07.03.2023. Підприємство з грудня 2021 року не декларувало обсяги реалізації та обсяги придбання. За даними Відомостей про об`єкти оподаткування значиться склад та офіс за адресою: вул. Кагатна, буд. 1/10, м. Миколаїв. ТОВ «НЕОФІШ» не є виробником поставленої на адресу СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ продукції (яблука, персик), а є посередником.

Представник наполягає, що метою фінансово-господарських операцій між СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» та ТОВ «НЕОФІШ» є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям без фактичного її здійснення.

В наданих до перевірки ТТН за 2021 рік по взаємовідносинам з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» зазначено, що автомобільним перевізником сировини було ТОВ «Арес Логістик» та ФОП. Згідно з даними ЄРПН ТОВ «Арес Логістик» протягом листопада 2021 року не виписувало та не реєструвало на адресу ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» податкові накладні щодо надання послуг перевезення. Крім того, за даними звіту за формою 4-ДФ, ТОВ «Арес Логістик» значиться 17 осіб. Сума нарахованого доходу на кожного працівника за листопад 2021 року - 750 гривень. При співставленні даних звіту за формою 4-ДФ та даних ТТН встановлено, що зазначені водії не перебували у трудових відносинах з ТОВ «Арес Логістик».

ГУ ДПС у Миколаївській області складено узагальнену податкову інформацію щодо результатів опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «КОРТЕС ГРУПП», згідно з якою встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021 року. За даними Відомостей про об`єкти оподаткування інформація щодо наявності у власності/користуванні об`єктів оподаткування відсутня. ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» не є виробником поставленої на адресу СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ продукції (яблука), а є посередником.

На думку представника відповідача сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність ТОВ «НЕОФІШ» та ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» свідчать про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по господарським операціям, які фактично не були здійснені, а спрямовані для отримання податкової вигоди, шляхом мінімізації сплати податкових зобов`язань іншими підприємствами. Таким чином, в ході проведення перевірки встановлено відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинах між ТОВ «НЕОФІШ», ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та СП «Вітмарк-Україна» у формі ТОВ.

Представник відповідача також у відзиві зазначив, що позивач не заперечує факту здійснення зовнішньоекономічних операцій з нерезидентами з ОАЕ, Гонконгу, Туркменістану та Польською компанією командитним товариством у 2018 2020 роках. Ці контрагенти належать до переліків юрисдикцій та організаційно-правових форм, транзакції з якими потребують коригування фінансового результату відповідно до пп.140.5.4 та 140.5.5 ПКУ. Зазначені норми (в редакції, чинній у спірні роки) вимагали збільшувати фінансовий результат на 30% вартості придбаних у таких нерезидентів товарів (необоротних активів, робіт, послуг), якщо операції не є контрольованими і не підтверджені звітом про контрольовані операції або не доведена їх відповідність принципу «витягнутої руки». Позивач не надав доказів того, що ці імпортні операції відповідали ринковим умовам (не надано відповідних документацій з трансфертного ціноутворення, попри можливість обґрунтування за ст.39 ПКУ). Також не було спростовано, що відповідні юрисдикції підпадають під критерії пп.39.2.1.2 ПКУ (перелік КМУ №1045) або організаційно-правові форми нерезидентів під критерії пп. «г» 39.2.1.1 ПКУ (перелік КМУ №480). Таким чином, обґрунтовано застосовано збільшувальну різницю 30%. Сума такого коригування склала 761 465 грн (накопичувально за 2018 2021 роки).

Представником позивача надана до суду відповідь на відзив, в якій вона наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові, ще раз звернувши увагу на те, що обладнання, яке орендує підприємство не переходило у його власність, тоді як відповідач намагається стверджувати про відображення в бухгалтерському обліку саме цю подію перехід права власності.

Представник позивача звернув увагу на те, що доводи відзиву щодо «різниць за ст. 140 ПКУ» не кореспондують зі змістом спірних податкових повідомлень-рішень і виходять за межі їх мотивів.

Податкове повідомлення-рішення є актом індивідуальної дії, правомірність якого оцінюється судом виключно за мотивами, викладеними в самому рішенні на момент його прийняття. Такий документ має бути чітким і вмотивованим та містити правову кваліфікацію і розрахунок нарахувань, а формальна згадка норм не замінює обов`язку належного мотивування. У спірних податкових повідомленнях-рішеннях ці обов`язкові елементи, відносно вказаного порушення, відсутні: не зазначено саме порушення та не наведено методики й арифметики розрахунку. За таких умов платник податків перебуває у стані правової невизначеності та фактично позбавлений можливості аргументовано викласти позицію, оскільки у податковому повідомленні-рішенні відсутні відомості щодо такого порушення. Податковий орган у відзиві фактично описує те, чого не відображено в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Під час підготовчих засідань:

- ухвалою суду від 02.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача та долучені до матеріалів справи первинні документи щодо господарських відносин СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» з ТОВ «НЕОФІШ», а також долучені письмові пояснення та листи ОСОБА_3 з додатками (т.5 а.с.163-181). В додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що позивач виклав свою позицію, що включення до складу витрат процентів за позиками як від резидентів, так і нерезидентів є правомірним (підтверджується ІПК ДПС від 16.01.2021 № 201/ІПК/99-00-21-02-02-06, ІПК від 26.01.2024 р. №462/ІПК/99-00-21-02-02 та постановою Верховного Суду від 18.11.2021 по справі №640/18631/18), але в спростування акту перевірки, в якому зазначено, що ОСОБА_5 є резидентом України надаються копії його паспорту громадянина Ізраїлю, податкового резидента в Грузії у 2023-2024 роках та інші докази;

- ухвалою суду від 23.10.2025 року за клопотанням представника позивача долучені листи Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/78470-25-Вих від 03.10.2025 року про дати в`їзду на територію України та виїзду з неї у 2023 та 2024 роках громадянина Ізраїлю ОСОБА_3 , що вказує на його нерезидентний статус у 2023 та 2024 роках (т.5 а.с.183-191).

Ухвалою суду від 23.10.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено у судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові та стверджувала, що висновки Акту перевірки про неможливість віднесення до витрат підприємства коштів сплачених за договорами позики не відповідають міжнародним стандартам бухгалтерського обліку. Представник звернула увагу на те, що з вказаних витрат сплачені всі податки. Податковий орган неправомірно вказує в Акті перевірки, що це не договори позики, а договори поворотної фінансової допомоги. У контролюючого органу не має повноважень самостійно перекваліфіковувати назву та зміст укладених договорів. Також представник зауважила, що ОСОБА_5 є нерезидентом, є громадянином Ізраїлю, а у 2023 та 2024 роках був також податковим резидентом Грузії.

Також контролюючим органом самостійно, без будь-яких правових підстав визначено, що обладнання, яке орендує СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», стало його власністю та повинно було зараховано в актів підприємства. Між тим, вказане обладнання знаходиться в оренді, а орендні платежі не здійснюються за роз`ясненнями банку та по причині введення воєнного стану в Україні.

Представник пояснила у суді, що безпідставними є твердження в Акті перевірки про неправомірність віднесення до витрат сплату за поставлені яблука та персики для перероблення оскільки наявні всі первинні документи, а також здійснюється фото фіксація поставки товару на підприємство.

Також представники позивача зазначили, що у ППР відсутнє посилання на порушення податкового законодавства щодо здійснення операцій з нерезидентами, що підтверджується и сумою вказаною у ППР.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на правомірності висновків Акту перевірки та зазначив, що до складу витрат не можуть відноситься проценті від договорів позики, виходячи з поняття процентів у розумінні ст.14. Податковий орган керувався ПКУ. Міжнародні стандарти, на які посилається позивач більш загальні. А висновки Верховного Суду стосуються конкретної справи, які є унікальними.

На думку представника відповідача в Акті правомірне зазначено, що оскільки не здійснювались платежі за оренду позивач отримав вказане обладнання у власність. Податковий орган посилався на приписі ЦКУ. Оцінено обладнання станом на час перевірки.

Представник відповідача щодо отримання позивачем яблук та персиків для перероблення відповідно до договорів з контрагентами пояснив, що факт отримання фруктів не заперечується, відсутнє джерело їх походження по ланцюгу постачання.

Представник відповідача не погодився з думкою позивача, що в ППР не увійшли суми, за порушення операцій з нерезидентами ОАЕ, Гонконгу, Польщі, Туркменістану.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, судом встановлено, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю зареєстровано 09.08.2001 року, знаходиться на податковому обліку в органах державної податкової служби, є платником податку на прибуток, ПДВ, податку з доходів фізичних осіб та інших.

Видами господарської діяльності є: 10.32 Виробництво фруктових і овочевих соків (основний); 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.51 перероблення молока, виробництво масла та сиру; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.

На підставі наказу Управління ДПС від 02.01.2025 року №1 у період з 14.01.2025р по 17.03.2025р на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 77.1 ст. 77, пп. 69.35-2 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ посадовими особами контролюючого органу проведена планова документальна виїзна перевірка СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених ПКУ, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.07.2018 року по 30.09 2024 року відповідно до затвердженого плану, та складений акт від 24.03.2025 № 170/34-00-07-01/22480087 «Про результати документальної планової виїзної перевірки СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (» (т.1 а.с.55-173).

Згідно з висновком Акту 24.03.2025 №170/34-00-07-01/22480087 СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» порушено, крім іншого:

- пп.14.1.206,14.1.267 п.14.1 ст.14, п.44.1., п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп. 140.5.4 п. 140.5. ст.140 ПК України, ст.1,3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), п.7,10 МСБО 18 «Дохід», п1,2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, в результаті чого занижене податок на прибуток у розмірі 11 995 627 грн, у тому числі 2019 рік 84574грн, 2020 рік-538 423 грн, 2021 рік 1 597 533грн, 2022- 1 949 986 грн.; 2023 рік 1 731 310 грн.; три квартали 2024 року 6 093 801 грн;

- п 44.1 ст.44, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПКУ, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну від 28.01.2016 року №21, занижене податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у розмірі 1 122 263 грн, у т.ч. по періодам: жовтень 2020 року - 268 063 грн; листопад 2020 року - 226 032 грн; серпень 2021 року - 171 938 грн; вересень 2021 року - 27 064 грн; листопад 2021 року - 13 505 грн; січень 2022 року - 415 661 гривень.

Позивач подав заперечення на акт перевірки та отримав відповідь про залишення висновків Акту перевірки без змін (т.1 а.с.174-198).

Позивач оскаржив ППР в адміністративному порядку до ДПС України (т.1 а.с.199-223).

Рішенням ДПСУ від 03.07.2025 року ППР залишені без змін, скарга - без задоволення(т.1 а.с.224-238).

На підставі акту перевірки ГУ ДПС прийняло податкові повідомлення рішення форми «Р» від 18.04.2025 року:

№ 1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14460545,75грн (11 995 627 грн за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ 1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн (1 122 263 грн за податковим зобов`язанням, 280 565,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) (т.1 а.с. 49-54).

Згідно з актом перевірки позивачем порушені пп.14.1.206,14.1.267 п.14.1 ст.14, п.44.1., п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп. 140.5.4 п. 140.5. ст. 140, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України, ст.1,3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), п.7,10 МСБО 18 «Дохід», п1,2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88.

Статтею 14 ПКУ встановленні визначення понять, в якому вони вживаються в ПКУ.

Згідно з пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПКУ проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за володіння та користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (фінансової оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

Підпунктом 14.1.267 п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Стаття 44 ПКУ встановлює вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи

Згідно з п.44.1, 44.2 ст.44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Стаття 134 ПКУ визначає об`єкт оподаткування податку на прибуток, яким відповідно до пп.134.1.1 п.134, зокрема є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПКУ базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 140.5.4 п.140.5. ст.140 ПКУ визначені випадки придбання товарів, які тягнуть за собою збільшення податкового (звітного) періоду - на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у п.140.2 та пп.140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до ст.39 цього Кодексу).

Стаття 198 ПКУ регламентує питання податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Статтею198 ПКУ визначена дата віднесення сум податку до податкового кредиту

Згідно з п.198.3 ст.198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з Актом перевірки перевіркою повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) встановлено його заниження на 65 880 906грн, що відбулось в результаті:

не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання) за 3 кварталу 2024 року у розмірі 26 580 668грн по взаємовідносинам з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди);

безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на загальну суму 33 016 661грн за 2020-2024 роки по договорам позики з ОСОБА_1 ;

не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) дохід у вигляді вартості безоплатно отриманих активів сировини на суму 6 283 578грн по договорам поставки з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» (згідно з актом перевірки нереальні господарські операції) за період 2020-2022 роки.

Отже саме за вказаними порушеннями встановлено заниження на 65 880 906грн (26 580 668грн + 33 016 661грн + 6 283 578грн) фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток).

Відповідачем також в акті перевірки та у відзиві на позов зазначається про заниження податку на прибуток на 761465грн за відсутністю задекларованого показника рядків 3.1.6 та 3.1.7 додатку РІ по декларації з податку на прибуток по взаємовідносинам з контрагентами-нерезидентами з ОАЕ, Гонконгу, Туркменістану та Польською компанією-командитним товариством у 2018-2020 роках.

Між тим, судом встановлено, що оскаржуване ППР про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14460545,75грн (11 995 627 грн за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) прийнято саме за порушення, які призвели до заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) на 65 880 906грн, що також підтверджується розрахунком грошового зобов`язання у додатку до ППР.

Отже, є обґрунтованим твердження позивача, що у грошове зобов`язання визначене в оскаржуване ППР №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14460545,75грн (11 995 627 грн за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) відповідачем не включено будь-яких нарахувань за господарськими операціями контрагентами-нерезидентами з ОАЕ, Гонконгу, Туркменістану та Польською компанією-командитним товариством у 2018-2020 роках, а тому СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» у позові не наводило обставин щодо вказаних господарських операцій, оскільки вони не є предметом судового розгляду у даній справі.

Належних доказів у спростування вказаних обставини представником відповідача у судовому засіданні не надано.

Щодо взаємовідносин позивача з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) судом встановлено, що обставини придбання позивачем обладнання у вказаних контрагентів учасниками справи не оспорюється (т.3 а.с.2-60, а також копії документів, які надійшли через «Електронний суд» та долучені до відповіді на відзив т.5 а.с.148-152).

05.11.2020 року СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» уклало із Scholle IPN PACKAGING, INC (США) договір оренди обладнання - ротаційної машини для упакування продукції в готовий пакет :серійний номер 16.RFM.021, відповідно до умов Scholle IPN PARKAGING, INC. як власник обладнання -передало його в строкове платне користування (оренду) СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА». Орендна плата складала 5 194 євро на місяць. Вартість придбання обладнання складає 241 300 євро вирахуванням загальної суми всіх виконаних орендних платежів, але без врахування відсоткової складової орендної плати.

07.01.2021 року компанія Scholle IPN PACKAGING, INC (США) продала вказане обладнання компанії ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація), яка його передала у власність компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) на підставі контракту від 23.05.2022 року. За тристоронньою угодою оренда плата продовжила сплачуватись ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) .

Проте з початком військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, відповідно до постанови Національного Банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» перестало виплачувати орендну плату на користь компанії ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТАЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська Федерація).

Між тим, 23.05.2022 року на підставі контракту №FTM-230522 компанія ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) передало у власність компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) обладнання. Обладнання знаходиться у СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА, отримання якого підтверджено актом приймання-передачі від 13.10.2021.

Враховуючи, що орендну плату необхідно було сплачувати новому орендодавцю компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) та воєнний стан в Україні, СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» направило лист від 17.08.2022 №288 в НБУ та отримало відповідь, що згідно з пунктами 14 та 17 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами) здійснення розрахунків на користь компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. Нідерланди) по договору оренди обладнання від 05.11.2020 неможливо (т.3 а.с.47-49).

Також у СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» знаходиться в оренді обладнання Bossar Pouch Maker BPMS-2.4 (договор від 01.02.2021 року)

СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» продовжувало використовувати у своєї господарської діяльності вказане обладнання, тому відповідно нараховувало амортизацію та нараховувало орендну плату, у зв`язку з чим на час перевірки станом на 30.09.2024 рахується кредиторська заборгованість перед SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) на суму 20 462 422,81 грн.

За висновками Акту контролюючого органу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» фактично отримало безоплатно у власність вказане обладнання, а тому занизило інші операційні доходи на 26 580 668грн.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що в Акті перевірки відсутні будь-які належні докази переходу права власності на вказане майно до СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА». Також відсутнє посилання на будь-якій нормативний акт щодо переходу права власності на обладнання позивачу.

Введення в Україні воєнного стану та неможливість сплати орендної плати за вказане майно не можуть свідчити про перехід права власності.

Посилання контролюючого органу в Акті перевірки, що на теперішній час відсутні письмові вимоги або звернення до суду про повернення обладнання, також не є підставою для переходу права власності на обладнання.

На думку суду є слушним твердження позивача, що питання виплати власнику обладнання орендної плати за період користування ним буде вирішуватися СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» після законодавчого врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором як це передбачено п.1 Постанови КМУ від 03.03.2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

Суд вважає, що не може вважатися власністю СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» обладнання, яке знаходиться в оренді позивача за відповідними діючими договорами, лише за думкою перевіряючих, викладеної в акті перевірки, без наявності належних доказів придбання (переходу) права власності до позивача. При цьому необхідно враховувати знаходження Україні у воєнному стані з 24.02.2022 року.

Таким чином, є неправомірними висновки акту перевірки заниження на 26 580 668грн фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) у результаті не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання) за 3 кварталу 2024 року у розмірі 26 580 668грн по взаємовідносинам з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди).

За висновками акту перевірки заниження на 33 016 661грн фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) відбулось у результаті безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на вказану суму за 2020-2024 роки по договорами позики з ОСОБА_1 ОСОБА_6 .

Перевіркою встановлено та не оспорюється учасниками справи, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» укладені договори позики з громадянином Ізраїлю ОСОБА_6 та гр-кою ОСОБА_1 . Вказані договори передбачали виплату відсотків за користування позикою. При цьому відповідачем не спростовано, що з вказаних відсотків позивачем сплачені всі податки, встановлені законодавством (т.2 а.с.1-179). Під час підготовчого засідання також долучені документи, які підтверджують статус ОСОБА_3 як громадянина Ізраїлю (копія паспорту) та особи, яка у 2023-2024 року мала посвідку на тимчасове проживання у Грузії та платником податків у Грузії).

Висновки перевіряючих про завищення фінансових витрат на 33016661грн ґрунтуються на понятті відсотків, наведеному у пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПКУ і понятті позики, наведеному у пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 ПКУ, та на думку яких витрати на сплату відсотків за договорами позики з суб`єктами, які не є фінансовими установами не надають права суб`єкту господарювання відносити вказані виплати до фінансових витрат.

Правова оцінка такій позиції посадових осіб органів ДПС надана Верховним Судом, правовий висновок якого в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковим для застосування.

У постанові від 18.11.2021 року у справі №640/18631/18 Верховний Суд, розглянувши справу у порядку касаційного провадження, зазначив, що ключовим у цій справі є питання правильності віднесення сплачених за договорами позики з фізичними особами відсотків до складу фінансових витрат підприємства, як наслідок зменшення фінансового результату до оподаткування при визначенні бази оподаткування податком на прибуток.

У постанові Верховного суду зазначено, що порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ платником податку контролюючий орган пов`язує із визначенням, наданим пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 ПКУ, відповідно до якого позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Колегія суддів вважає таку позицію ГУ ДПС необґрунтованою, оскільки, по-перше, зазначена норма не регулює питання формування фінансових витрат підприємства, а по-друге, фактично, контролюючий орган ставить у залежність порядок визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток від статусу суб`єкта, з яким було укладено договір, пов`язаний із запозиченням коштів.

Однак, як норми ПКУ, так і національні положення (стандартів) бухгалтерського обліку та/або міжнародні стандарти фінансової звітності обов`язковою умовою для віднесення отриманих доходів до складу доходів, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування, а так само понесених витрат до складу витрат, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування, визначають пов`язаність таких доходів/витрат із господарською діяльністю платника податку, крім випадків прямо передбачених такими положеннями або ПКУ.

Відповідно до пункту 3 ПСБО 31 «Фінансові витрати» фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.

Пунктом 4 цього ПСБО визначено, що фінансові витрати визнаються: - юридичними особами, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визнані мікропідприємствами, малими підприємствами, непідприємницькими товариствами, підприємствами, які ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат відповідно до податкового законодавства, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності - витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями); - іншими юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

Відповідно до МСБО 23 «Витрати на позики» основним принципом цього стандарту є те, що витрати на позики, що безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого активу, є частиною собівартості такого активу. Інші витрати на позики визнаються як витрати. Згідно з пунктом 5 цього МСБО витрати на позики - витрати на сплату відсотків та інші витрати, понесені суб`єктом господарювання у зв`язку із запозиченням коштів.

Отже, як норми національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, так і міжнародних стандартів фінансової звітності відносять до складу фінансових витрат витрати платника податку на сплату процентів за позиками, незалежно від статусу суб`єкта, з яким було укладено відповідний договір.

При цьому у постанові Верховного Суду також вказано, що враховуючи, що ГУ ДПС не заперечує факт того, що отримані від фізичних осіб грошові кошти були пов`язані із господарською діяльністю позивача, а згідно з Актом перевірки ГУ ДПС підтверджує правильність нарахування і сплати позивачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті фізичним особам процентів за позиками, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У цій справі за позовом СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» також контролюючим органом не спростовано, що отримані від фізичних осіб грошові кошти були пов`язані із господарською діяльністю позивача, та нараховані і сплачені позивачем, як податковим агентом, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Отже суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено заниження на 33 016 661грн фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), що відбулось на думку відповідача у результаті безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на вказану суму за 2020-2024 роки по договорами позики з ОСОБА_1 ОСОБА_6 .

Згідно з Актом перевірки перевіркою повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) заниження відбулось також в результаті не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) дохід у вигляді вартості безоплатно отриманих активів сировини на суму 6 283 578грн по договорам поставки з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» (згідно з актом перевірки нереальні господарські операції) за період 2020-2022 роки.

За господарськими операціями з вказаними суб`єктами господарювання ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» також нараховані грошові зобов`язання з ПДВ з посиланням на неправомірність віднесення до податкового кредиту 693097грн (ТОВ «НЕОФІШ») та 429166грн (ТОВ «КОРТЕС ГРУПП»).

Дослідивши зміст Акту перевірки та надані учасниками справи пояснення, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків контролюючого органу в частині твердження нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ», що призвело до неправомірного нарахування податку на прибуток та прийняття оскаржуваного ППР про нарахування грошових зобов`язань з ПДВ.

Судом встановлено, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» (покупець) уклало з ТОВ «НЕОФІШ» договори поставки сільськогосподарської сировини від 23.03.2020 року, від 22.07.2021 року, згідно з якими постачальник зобов`язується протягом відповідно 2020-2021 та 2021-2022 р поставляти сільськогосподарську сировину (вишні, абрикоси, персики, яблука та інші), а покупець приймати та оплачувати її у порядку, визначеному у договорі (т.3 а.с.61-70).

Також СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» (покупець) уклало з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» договір поставки сільськогосподарської сировини від 30.07.2021 року, відповідно до якого постачальник зобов`язується протягом 2021-2022 р поставляти сільськогосподарську сировину (вишні, абрикоси, персики, яблука та інші), а покупець приймати та оплачувати її у порядку, визначеному у договорі (т.3 а.с.71-75).

На підставі вказаних договорів здійснювались господарські операції по поставки сільськогосподарської сировини позивачу.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в акті перевірки зазначено, що господарські операції позивача з вказаними контрагентами мали нереальний характер. При цьому згідно з Актом перевірки досліджені всі первинні документи щодо здійснення цих операцій.

В Акті не заперечується, що господарські операції відображені у бухгалтерському обліку позивача за відповідний період; суму ПДВ по податковим накладним, які досліджені та перераховані в Акті перевірки, включено до податкового кредиту відповідного періоду, податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН та сума податкового кредиту відповідає податковій декларації з ПДВ за відповідний період та відповідає бухгалтерському обліку.

При цьому позивачем при в їзді на територію підприємства встановлена фото фіксація транспорту та товару, якій ввозиться для використання в господарській діяльності, що достовірно підтверджує реальність господарських операцій.

Підставою для твердження відповідача нереальності господарських операцій вказана податкова інформація відносно контрагентів позивача, а також інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, відповідач в акті перевірки, посилається на узагальнену податкову інформацію ГУ ДПС у Миколаївський області щодо ТОВ «НЕОФІШ» №29/14-29-04-06-07/43482801 від 01.05.2023 року, згідно з якою, як зазначено в Акті перевірки, встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021 року. Кількість платників станом на 01.01.2020 - 1 особа, станом на 31.12.2021 - 4 особи. ТОВ «НЕОФІШ» зареєстроване платником ПДВ з 03.03.2020. Свідоцтво анульовано за рішенням контролюючого органу 07.03.2023. Підприємство з грудня 2021 року не декларувало обсяги реалізації та обсяги придбання.

Отже з ТОВ «НЕОФІШ» офіційно зареєстрованим платником ПДВ з 03.03.2020 до 07.03.2023 господарські операції позивача с ТОВ «НЕОФІШ» відбувались у 4 кварталі 2020 року та 3 кварталі 2021 року. Позивач надав до перевірки і позову копії договорів та всі первинні документи видаткові накладні, ТТН та інші) щодо здійснення вказаних операцій та відобразив їх відповідно у бухгалтерському обліку (т.3 а.с.66-70,92-105, т.4 а.с.202-215, копії первинних документів, які надійшли через «Електронний суд» та долучені до матеріалів справи ухвалою суду від 02.10.2025 року т.5 а.с.167-181).

Щодо господарських відносин з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» в Акті перевірки зазначено, що в наданих до перевірки ТТН за 2021 рік по взаємовідносинам з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» зазначено, що автомобільним перевізником сировини було ТОВ «Арес Логістик» та ФОП. Згідно з даними ЄРПН ТОВ «Арес Логістик» протягом листопада 2021 року не виписувало та не реєструвало на адресу ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» податкові накладні щодо надання послуг перевезення. Крім того, за даними звіту за формою 4-ДФ, ТОВ «Арес Логістик» значиться 17 осіб. Сума нарахованого доходу на кожного працівника за листопад 2021 року - 750 гривень. При співставленні даних звіту за формою 4-ДФ та даних ТТН встановлено, що зазначені водії не перебували у трудових відносинах з ТОВ «Арес Логістик».

ГУ ДПС у Миколаївській області складено узагальнену податкову інформацію щодо результатів опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «КОРТЕС ГРУПП», згідно з якою встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021 року. За даними Відомостей про об`єкти оподаткування інформація щодо наявності у власності/користуванні об`єктів оподаткування відсутня. ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» не є виробником поставленої на адресу СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ продукції (яблука), а є посередником.

Посадовим особам, які здійснювали перевірку надані всі первинні документи щодо господарських операцій, які відображені у бухгалтерському обліку позивача (видаткові накладні, ТТН, посвідчення про якість продуктів, документи на вантажні автомобілі та водіїв, які доставляли вантаж на територію позивача, інші). Копії вказаних документів надані до позову та досліджені судом (т.3а.с.71-91,106-250, т.4 а.с.1-201).

В Акті перевірки щодо порушень податкового законодавства позивачем по господарським взаємовідносинам з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» не дотримано вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727), згідно із п. 5 розділу ІІ якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Навпаки в Акті перевірки на заперечується наявність первинних документів щодо господарських відносин позивача з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Висновки контролюючого органу фактично ґрунтуються лише на припущеннях.

Суд вважає, що надані до позову первинні документи здійснення господарських операцій, які відображені в бухгалтерській та податковій звітності позивача, та спростовують висновки Акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства.

Суд вважає, що саме позивач будь-яких порушень податкового законодавства по господарським операціям не допустив та надав всі документи, які свідчать про здійснення вказаних господарських операцій.

Крім того, навіть наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів по ланцюгу господарських відносин не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов`язань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Вказаний правовий висновок неодноразово виклався в постановах Верховного Суду. Зокрема, в постановах від 12.06.2018 року по справі №826/16272/13-а, від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 Верховним Судом викладений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, наявності або відсутності окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, відсутності ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, які не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту.

Так, висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19.06.2018 року, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 року по справі №826/16272/13-а дійшов висновку, що посилання контролюючого органу на наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента по ланцюгу постачання, а також на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення акту про неможливість проведення звірки будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Такий же правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 21.05.2020 року у справі №810/4287/16. Верховним судом вказано, що контролюючим органом всупереч вимог ст.71 КАС України (у редакції до 15.12.2017) та ст.77 КАС України (у редакції після 15.12.2017) не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів підряду, укладених позивачем з контрагентом, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Незмінність вказаного правового висновку у справі №810/4287/16 та інших справах зазначена в ухвалі Верховного Суду від 21.08.2023 року по справі №160/20091/22 при поверненні касаційної скарги податкового органу.

Суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовані витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ».

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного суд вважає, що з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 30280,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (вул. Миру,144, с. Степанівка, Роздільнянський район, Одеська область, 67430, ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 18.04.2025 року №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14460545,75грн (11 995 627 грн за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) та №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн (1 122 263 грн за податковим зобов`язанням, 280 565,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Стягнути з Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ судові витрати у сумі 30280,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

Адміністративний позов СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (вул. Миру,144, с. Степанівка, Роздільнянський район, Одеська область, 67430, ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 18.04.2025 року №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14460545,75грн (11 995 627 грн за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) та №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн (1 122 263 грн за податковим зобов`язанням, 280 565,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Стягнути з Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ судові витрати у сумі 30280,00 грн.