Справа № 380/13865/25
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 рокусправа №380/13865/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно рішення №28 від 29.06.2023, та при перерахунку мені, ОСОБА_1 пенсії згідно рішення №28 від 25.02.2024 та згідно рішення №28 від 25.02.2025, підвищення до пенсії в розмірі 20 відсотків, як особі, яка працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 1 5 лютого 1995 року за№56/95-ВР;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 06.06.2023 перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 , пенсії за віком та провести виплату такої пенсії з урахуванням підвищення до пенсії в розмірі 20 відсотків, як особі, яка працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15 лютого 1995 року за №5б/95-ВР;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Долинською міською радою Долинського району ІваноФранківської області видано посвідчення громадянина, який працює на території гірського населеного пункту серія НОМЕР_1 від 13.06.2016 року. Проте, пенсійним органом не взято до уваги таке посвідчення та не збільшено розмір пенсії на 20%. На звернення позивача із заявою дорахувати та виплатити пенсію із збільшенням на 20% гірських, відповідач листом №9890-9981/Д-52/8-1300/25 від 12.05.2025 повідомив, що відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році застосовується у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема, частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відтак, тимчасово, до прийняття відповідної постанови, підвищення особам, які проживають в населених пунктах, яким надано статус «гірський» не встановлюється.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх. №13489ел від 24.07.2025) в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України від 15.02.1995 № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі - Закон 56/95-ВР) статус особи, яка проживає і працю» (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, які постійно проживають, працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої Ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 6 Закону 56/95-ВР громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, розмір державних пенсій збільшується на 20 відсотків.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 22-1 для встановлення підвищення пенсії згідно статті 6 Закону 56/95-ВР подаються документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році застосовується у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема, частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу роботи 40 років 04 місяці 06 днів (стаж враховано по 31.05.2025), коефіцієнт стажу - 0,40333 та коефіцієнт заробітку 2,34437..

Розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 станом на 01.07.2025 становить 12174,31 гри., у тому числі:

11969,66 грн. -- розмір пенсії за віком (29677,10 х 0,40333);

104,65 грн. - доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч. 1. абз.2) за 05 років;

100,00 грн. - надбавка 100 грн. на індексації 01.03.2024

Одночасно з 01.01.2025 внесено зміни в алгоритм встановлення підвищення за проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Проте програмним забезпеченням не визначено порядок та розміри встановлення підвищень за проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського у 2025 році.

Після розроблення програмного забезпечення, особові рахунки одержувачів пенсії, яких встановлено підвищення за проживання на території населеного пункту, якому надані статус гірського, будуть переглянуті та доопрацьовані.

Розмір пенсії обчислений відповідно до норм чинного пенсійного законодавства і нормативно-правових актів.

Окрім цього, вимога здійснити з 06.06.2023 перерахунок розміру призначеної пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії в розмірі 20 відсотків, як особі, яка працює» на території населеного пункту, якому надано статус гірського є безпідставною, оскільки згідно з пунктом 1.8 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію відповідної заяви.

Позивач звернувся із документами та заявою про перерахунок пенсії 23.01.2025, а саме зміна надбавки (згідно посвідчення 2 НОМЕР_2 від 13.06.2016).

Відтак, відсутні правові підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 06.06.2023 року перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 28.04.2025 про перерахунок пенсії з 23.10.2023 у зв`язку з тим, що заявник є громадянином який працює на території гірського населеного пункту.

Листом від 12.05.2025 № 9890-9981 /Д-52/8-1300/25 відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році застосовується у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема, частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відтак, тимчасово, до прийняття відповідної постанови, підвищення особам, які проживають в населених пунктах, яким надано статус «гірський» не встановлюється.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

При вирішення вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються є Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995за№56/95-ВР(далі - Закон №56/95-ВР).

За змістом частини 1статті 5 Закону №56/95-ВРстатус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону(частина 2статті 5 Закону №56/95-ВР).

За змістом підпункту 5 пункту 2.6. Порядку №22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»).

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах пенсійної справи посвідчення серії 2 НОМЕР_2 від 13.06.2016 року, виданого Долинською міською радою Долинського району ІваноФранківської області, ОСОБА_1 є громадянином, який працює на території гірського населеного пункту і має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Вказане посвідчення, як уже встановлено, надавалось позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком. При цьому, вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується відповідачем в листі №9890-9981/Д-52/8-1300/25 від 12.05.2025.

Натомість, відповідач не надав суду доказів того, що станом на момент призначення з 06.06.2023 року пенсії ОСОБА_1 , пенсіонер не проживав в гірському населеному пункті. Матеріали адміністративної справи позбавлені доказів на засвідчення такої обставини.

Суд встановив, що позивач звертався до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з відповідною надбавкою у 20% як жителю гірського населеного пункту.

Проте, розглянувши заяву, відповідач листом №9890-9981/Д-52/8-1300/25 від 12.05.2025 повідомив позивача серед іншого, про те, що пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Інших мотивів відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з включенням до її складових сум підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків відповідач суду не навів.

Так, пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX установлено, що у 2025 році застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, серед іншого, частина друга статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача в частині не включення до розміру пенсії позивача сум підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював чітку правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до інших законів через Закон про Державний бюджет України.

У Рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 Конституційний Суд України зазначив, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві та може призвести до скасування або обмеження прав і свобод громадян.

Також у Рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України підкреслив, що внесення змін до законів України через закон про Державний бюджет, зокрема щодо статусу суддів, оплати праці та інших соціальних гарантій, є неконституційним, оскільки це призводить до звуження обсягу раніше встановлених гарантій.

Аналогічні правові висновки також сформовані Верховним Судом у постанові від 06.09.2021 у справі №240/722/20, де зазначено, що метою та особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їхній соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Суд зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України» є актом щорічної дії, який визначає основні показники доходів і видатків державного бюджету, а також напрями бюджетної політики на відповідний рік. Змістовно цей закон має обмежене регулююче призначення й не може використовуватись як засіб для внесення змін до чинного законодавства, тим більше до законів, які встановлюють права, обов`язки та гарантії громадян.

Відповідно до статей 6, 8, 19 та 92 Конституції України, законодавство України має відповідати принципам верховенства права, стабільності та юридичної визначеності. Зокрема, положення статті 92 Основного Закону чітко визначають, що виключно законами України визначаються права і свободи громадян, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.

Слід звернути увагу, що зміст пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до якого встановлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Зазначене положення, по суті, змінює зміст вказаної норми спеціального закону, надаючи уряду повноваження визначати порядок і розміри підвищення пенсій громадянам, які проживають у гірських населених пунктах. Проте на час виникнення публічно-правових відносин, зокрема на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням такої надбавки, Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би конкретизував або реалізовував таку делеговану норму.

Внаслідок чого ОСОБА_1 , як особа, якій надано статус особи, яка працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, фактично позбавлений гарантованого їй частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» права на підвищення розміру пенсій на 20 відсотків.

Такі дії суперечать принципам правової визначеності, що є складовою верховенства права, а також порушують права громадян, гарантовані чинним законодавством. Конституційний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній, зокрема, у рішенні від09.07.1998 №11-рп/98, наголосив, що жоден закон про бюджет не може змінювати чи призупиняти дію інших законів, прийнятих у встановленому порядку, зокрема тих, що визначають соціальні гарантії.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїй судовій практиці (зокрема, постанова від 17.04.2018 у справі №826/12123/16) звертала увагу на недопустимість внесення змін до законодавства шляхом прийняття закону про державний бюджет, оскільки це порушує основи публічного права та норми Конституції України.

Суд вказує на те, що гарантії, встановлені спеціальними законами, не можуть бути обмежені або скасовані актами тимчасового характеру, яким є закон про державний бюджет.

Верховний Суд у справі №640/9677/20 від 16.03.2021 зазначив, що право на соціальний захист є комплексним, гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом. Це право має абсолютний характер і не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави. Його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність порушення відповідачем права позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Обираючи належний спосіб захисту з метою запобігання порушення права позивача на належну йому пенсію та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправною відмову відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 06.06.2023 перерахунок та виплату пенсії за віком із збільшенням на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною 1статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2статті 77 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим наявні правові підстави для задоволення позову.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Отже, відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у збільшенні пенсії на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 06.06.2023 із збільшенням на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяКухар Наталія Андріївна