Справа № 420/28490/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в особі військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), у якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення №2020 від 01 серпня 2025 року уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 );

стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 21.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2025 позивач прибув до пункту пропуску через державний кордон України "Паланка-Маяки-Удобне" з метою перетину державного кордону на виїзд з України, надав документи на підтвердження наявності права позивача на перетин державного кордону в період воєнного стану. В той же день 01.08.20245 начальником групи іпк впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та як підставу вказано Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 17 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Позивач вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. В рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.08.2025 не зазначено жодної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, відсутні посилання на Правила №57, а також не визначено, які саме документи на підтвердження підстави для виїзду за кордон позивач не зміг надати на паспортний контроль. Рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.08.2025 містить загальне посилання на Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 17 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року, але відповідачем не вказано, які саме норми зазначених ним у спірному рішенні нормативних актів застосовано органом прикордонного контролю під час винесення спірного рішення. Жодної з визначених ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" підстав для тимчасового обмеження його виїзду за кордон не існує.

Станом на час розгляду справи відзив до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України.

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), прибув до пункту пропуску через державний кордон «Паланка-Маяки-Удобне». Метою поїздки був супровід громадянина ОСОБА_3 на лікування за кордон. Виїзд мав відбутися у статусі особи, що здійснює постійний догляд за громадянином ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю І групи. З цією ж метою позивач надав уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону документи на підтвердження того факту, що позивач має право у період воєнного стану на перетин державного кордону України:

паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт громадянина України ОСОБА_3 ;

довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 826497, яка встановлює ОСОБА_3 І групу інвалідності, та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 ;

акт встановлення факту здійснення догляду № 7258 від 10 грудня 2024 року, виданий уповноваженим органом Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради;

договір оренди житлового приміщення від 01.08.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

військово-облікові документи, а саме: посвідчення про приписку до призовної дільниці та актуальний витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформований через мобільний застосунок «Резерв+» станом на 01.08.2025 року;

електронне направлення № 5685-4179-1440-6237 на госпіталізацію ОСОБА_3 ..

За результатами опрацювання наданих позивачем документів 01.08.2025 позивачу відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України, про що винесене рішення №2020 про відмову у перетинанні державного кордону. Підставою відмови в перетинанні державного кордону зазначено Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 17 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Позивач вважає зазначене рішення неправомірним, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).

Відповідно до частин 1-4 ст. 2 Закону № 1710-VІ прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою, зокрема, протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон. Прикордонний контроль здійснюється щодо, зокрема, осіб, які перетинають державний кордон. Прикордонний контроль включає, зокрема, перевірку документів.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 3 Закону № 1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1-4 ст. 6 Закону №1710-VІ перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні. ... Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Закону №1710-VІ паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжено, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в Україні діяв воєнний стан.

Згідно з п.2 та п.3 Указу Президента України №64/2022 військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування надано право запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати її територію, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таке право відповідно до статті 64 Конституції України може обмежуватися в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" № 3857-ХІІ від 21.01.1994.

Документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є:

паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

дипломатичний паспорт України;

службовий паспорт України;

посвідчення особи моряка;

посвідчення члена екіпажу;

посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. (ст.2 Закону).

Стаття 3 Закону № 3857-ХІІ передбачає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

У разі виникнення в будь-якій іноземній державі надзвичайної ситуації, що унеможливлює створення в ній умов для безпеки громадян України, Кабінет Міністрів України приймає рішення про особливий порядок виїзду громадян України до цієї держави. Рішення та інформація про це доводяться до відома громадян, які мають намір виїхати до даної держави ( ст. 9 Закону № 3857-ХІІ).

Відповідно до пунктів 1, 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, (далі - Правила № 57) ці Правила визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

29 грудня 2021 року Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв Постанову №1455 (далі - Порядок №1455; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 8 Порядку № 1455 встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Скасування вказаних обмежень передбачається здійснити після завершення дії правового режиму воєнного стану.

З вищевикладеного слідує, що станом на час виникнення спірних у даній справі відносин в Україні діяв воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Всі громадяни, які підпадають під виключення, повинні мати необхідні документи для підтвердження того факту, що вони не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Абзац 5 пункту 2-1 Правил №57 встановлює, що у разі введення воєнного стану перетинати державний кордон мають право: «особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду».

Позивачем були надані відповідачу документи, що підтверджують інвалідність особи, яку супроводжують та акт встановлення факту здійснення догляду.

У позові зазначено, що рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України від 01 серпня 2025 року містить загальне посилання на Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 17 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року, при цьому відповідачем не вказано, які саме норми зазначених ним у спірному рішенні нормативних актів застосовано органом прикордонного контролю під час винесення спірного рішення.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967 (у редакції, чинній станом на дату прийняття спірного рішення). Так, у рішенні мають зазначатися, з-поміж іншого, причини відмови у перетинанні державного кордону України із зазначенням підстав та строків тимчасового обмеження у праві на виїзд з України.

Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень "суб`єктивізує" акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Повертаючись до обставин у цій справі, в оскарженому рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач лише покликався на Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (без конкретизції конкретної статті), п. 17 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 .

Пунктом 17 постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 передбачено: "Керівники органів охорони державного кордону (крім авіаційної частини) з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації) організовують проведення у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та у пунктах пропуску через державний кордон України перевірку в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. У разі відсутності у таких осіб військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) та/або наявності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про подання таких осіб до розшуку в Національну поліцію уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону відмовляють їм у перетинанні (на виїзд з України) державного кордону. Про виявлення розшукуваної особи представники органів охорони державного кордону або його структурних підрозділів інформують найближчий орган або підрозділ, що входить до системи поліції, для здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки".

Отже, відповідач в рішенні № 2020 від 01.08.2025 не зазначив конкретну причину відмови у перетинанні державного кордону України із зазначенням підстав та строків тимчасового обмеження у праві на виїзд з України, не вказана й конкретна норма законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України. Відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретного переліку документів, які підлягали поданню позивачем для підтвердження підстави для виїзду за кордон, але не були подані, та не зазначено зауважень до представлених документів.

Рішення посадової особи НОМЕР_1 Прикордонного загону від 01.08.2025 не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається на можливість реалізації конституційного права позивача вільно залишати територію України.

Таким чином, рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, ОСОБА_1 є немотивованим та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 968,96 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення №2020 від 01 серпня 2025 року уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в особі військова частина НОМЕР_2 про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА