Справа № 140/11750/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/11750/25

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Каленюк Ж.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати у період з 14 січня 2023 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; зобов`язання здійснити за період з 14 січня 2023 року по 20 травня 2023 року перерахунок грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено та позивачу надано десятиденний строк для подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати інші підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин його пропуску, а також витяги з наказів про зарахування до/виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Ухвалою від 27 жовтня 2025 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням обставин, які обмежили можливість своєчасного звернення до суду, з наданням відповідних доказів, а також доказів проходження військової служби з огляду на недоліки у поданих документах.

До суду від представника позивача надійшли заяви про поновлення строку звернення до суду (від 22 жовтня 2025 року та від 30 жовтня 2025 року), в обґрунтування яких вказано, що позивач не отримував письмового повідомлення про розмір прожиткового мінімуму, який був застосований при розрахунку його грошового забезпечення, а підстав для сумнівів у добросовісності відповідачів при здійсненні розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 не мав. Лише після отримання на адвокатський запит відповіді від Військової частини НОМЕР_1 позивачу фактично стало відомо про порушення його прав. Також зауважено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, у зв`язку з чим об`єктивно не мав можливості своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом у встановлений строк.

Позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу з таких мотивів та підстав.

Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо виплати грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 14 січня 2023 року по 20 травня 2023 року.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Натомість положення статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України (постанова від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22).

Частинами першою, другою статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19 липня 2022 року; далі - Закон №2352-ІХ) установлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року (стаття 234 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ).

Відповідно до пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року (з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин).

У цій справі до вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 20 травня 2023 року застосуванню підлягають положення статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, якими строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23. Судова палата також вказала, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

За змістом пунктів 11.1, 11.2 глави 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (додаток до наказу Міністерства оборони України 22 травня 2017 року №280, у редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року №104) про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який звільняється з військової служби чи вибуває до нового місця служби (навчання), дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті, форма якого передбачає відображення всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини (посадового окладу, окладу за військовим званням, індексації та ін., непогашених нарахувань).

Отже, військовослужбовець має можливість з`ясувати для себе розмір усіх складових грошового забезпечення з грошового атестату, який в обов`язковому порядку видається і при переміщенні на нове місце служби.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 з 20 січня 2023 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із призначенням на посаду заступника начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 та вибуттям до нового місяця служби - АДРЕСА_1 , а відповідно до послужного списку (поданий не у повному обсязі, остання сторінка відсутня), довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив військову службу у період з 14 січня 2023 року по 18 липня 2024 року.

З огляду на період перебування на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (по 18 липня 2024 року) позов подано до суду 09 жовтня 2025 року із пропуском тримісячного строку звернення до суду, установленого статтею 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, оскільки у день виключення з військової частини з військовослужбовцем проводяться усі розрахунки та припиняється грошове забезпечення цією частиною.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19 поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Необхідно зазначити, що виплата щомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, інших видів грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 20 травня 2023 року, розмір яких є предметом спору в цій справі, не входить до виплат, отримання яких пов`язане із звільненням військовослужбовця з військової служби. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

Аргументи представника позивача про те, що відповідач не повідомляв про застосований розмір прожиткового мінімуму для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням яких виплачувалося грошове забезпечення, суд вважає безпідставними, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку військової частини доводити до відома військовослужбовця формулу розрахунків окладів та інших складових, роз`яснювати, який саме прожитковий мінімум для працездатних осіб використано при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, тоді як Кабінетом Міністрів України установлено розрахункову величину цих складових (пункт 4 постанови від 30 серпня 2017 року №704).

Не заперечуючи того, що військовослужбовець після виключення зі списків особового складу частини та оформлення грошового атестату вправі звернутися до відповідача із заявою щодо отримання інформації про складові грошового забезпечення, про те, як воно обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок певних складових грошового забезпечення, або про підстави непроведення нарахування чи неналежного нарахування грошового забезпечення за певний період, однак слід наголосити, що таке звернення до відповідача має бути здійснено військовослужбовцем без зайвих зволікань та до спливу встановленого законом строку звернення до суду.

Такого ж висновку у подібній ситуації дійшов Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2025 року у справі №160/28405/24.

Доказів своєчасного звернення до відповідача із запитом про інформацію щодо виплачених сум грошового забезпечення позивач не надав.

Отримання представником позивача відповіді на запит (лист від 26 березня 2025 року №1218) не вказує на дотримання строку звернення до суду з даним позовом, а лише свідчить про час, коли позивач почав вчиняти активні дії з метою захисту порушених прав. Навіть після отримання листа від 31 березня 2025 року №1827/2647 тримісячний строк минув задовго до звернення до суду у жовтні 2025 року.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання нею строку звернення до суду з урахуванням можливості знати про стан своїх прав.

Представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду покликається також на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, у зв`язку з чим об`єктивно не мав можливості своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом у встановлений законом строк.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2025 року у справі №990/98/25 сформовано висновки, за змістом яких сам факт проходження військової служби особою не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду, необхідно встановити конкретні обставини, що унеможливили звернення до суду. Проходження особою військової служби може бути підставою для поновлення строку звернення до суду лише за наявності конкретних факторів: обмеження доступу до правової допомоги, фізична або психологічна неможливість займатися приватними справами, участь у довготривалих операціях тощо.

Отже, за відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Тож саме лише посилання представника позивача на те, що позивач є діючим військовослужбовцем, не свідчать про наявність обставин, які ускладнювали реалізацію права на звернення до суду з цим позовом у тримісячний строк.

Ні до позовної заяви, ні до заяв про поновлення строку звернення до суду не надано доказів, з яких можливо встановити тривалість проходження військової служби після виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , участь позивача у довготривалих операціях або відрядженнях, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, чи перебування у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів і т.п.

Таким чином, у заявах про поновлення строку звернення до суду жодних поважних причин, які об`єктивно не залежали від позивача та позбавляли його права на звернення до суду протягом тримісячного строку не наведено.

Між тим законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №380/893/20, від 04 липня 2023 року у справі №620/4707/22 та від 27 березня 2024 року у справі №380/1105/23).

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, обмеження строку на звернення до адміністративного суду не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя; такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Пунктом частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву (про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду) не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду, при цьому позивач не навів доводів та не надав документального підтвердження наявності об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права протягом установленого законом строку, тому слід дійти висновку про наявність правових підстав, передбачених частиною другою статті 123 КАС України, для повернення позовної заяви.

Керуючись пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою, шостою статті 169, частиною другою статті 123, статтею 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк