Справа № 120/5089/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2025 р. Справа № 120/5089/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 18.09.2023 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Листом від 23.10.2023 р. № 17602-15684/Б-02/8-0200/23 ГУ ПФ України у Вінницькій області у задоволенні заяви відмовлено. Зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 28.01.1986 р., періоди з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., оскільки в підставах внесення запису при звільненні відсутня повна дата наказу, що є порушенням Інструкції №58, період з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., оскільки в підставах внесення запису про прийняття на роботу міститься виправлення в даті наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р., оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як зазначає позивач, у подальшому до його страхового стажу пенсійним органом було зараховано період його роботи з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р.

У той же час, не зарахування інших періодів роботи до страхового стажу та відмову у переведені з пенсії по інвалідності на пенсію за віком позивач вважає протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Представник вказує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 27.10.2006, як особа з інвалідністю III групи, та отримує пенсію обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058).

18.09.2023 позивачем була подана заява на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058.

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду даного звернення, рішенням №12 від 26.09.2023 позивачу з 18.09.2023 року призначена пенсія за віком.

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивача, врахований по 30.04.2018, становить 30 років 06 місяців 17 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 28.01.1986, а саме періоди з 02.08.1992 по 01.09.1995, оскільки в підставах внесення запису при звільненні відсутня повна дата наказу, що є порушенням Інструкції №58, період з 28.03.1996 по 29.07.1996, оскільки в підставах внесення запису при прийнятті міститься виправлення в даті наказу, що є порушенням Інструкції №58, період з 19.08.1997 по 03.06.1999, оскільки відсутня сплата внесків відповідно до індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, відповідач вважає, що пенсія призначена та виплачується позивачу у відповідності до чинного законодавства.

Крім того, відповідач зазначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України). Зазначене рішення про призначення пенсії позивачем не оскаржувалось.

В подальшому від позивач 02.10.2023 року надійшло звернення (вх. №15684/Б-0200-23) щодо пенсійного забезпечення. Звернення було подано відповідно до Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року. За результатами розгляду звернення позивачу 23.10.2023 р. за № 17602-15684/Б-02/8-0200/23 надано відповідь на звернення.

Представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до змісту якої, у зв`язку з інформацією, отриманою з відзиву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та долученими до нього додатками, позивач вважає за необхідне змінити предмет позову та викласти його прохальну частину у новій редакції, а саме:

1. Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 18.09.2023 р. з урахуванням страхового стажу періодів роботи з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., з 19.08.1997р. по 03.06.1999 р., та виплачувати її з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Також вказує, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 27.10.2006, як особа з інвалідністю III групи, та отримував пенсію по інвалідності обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058).

18.09.2023 позивачем подана заява на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058.

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та подані разом з нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду даного звернення, рішенням №12 від 26.09.2023 позивачу з 18.09.2023 року призначена пенсія за віком.

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивача, врахований по 30.04.2018, становить 30 років 06 місяців 17 днів.

29.09.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання роз`яснення причин не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999.

Листом від 23.10.2023 р. за № 17602-15684/Б-02/8-0200/23 ГУ ПФ України у Вінницькій області позивача повідомлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 28.01.1986 р., а саме періоди з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., оскільки в підставах внесення запису при звільненні відсутня повна дата наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., оскільки в підставах внесення запису при прийнятті міститься виправлення в даті наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р., оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Не погоджуючись з вказаними діями пенсійного органу, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 44 Закону призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Матеріали справи свідчать, що з 27.10.2006 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

18.09.2023 позивачем подана заява на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058.

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та подані разом з нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду заяви рішенням №12 від 26.09.2023 позивачу з 18.09.2023 року призначена пенсія за віком.

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивача, врахований пенсійним органом по 30.04.2018, становить 30 років 06 місяців 17 днів.

При цьому до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999.

29.09.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання роз`яснення причин не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999.

Листом від 23.10.2023 р. за № 17602-15684/Б-02/8-0200/23 ГУ ПФ України у Вінницькій області позивача повідомлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 28.01.1986 р., а саме періоди з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., оскільки в підставах внесення запису при звільненні відсутня повна дата наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., оскільки в підставах внесення запису при прийнятті міститься виправлення в даті наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р., оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо причин неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р. та з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., з посиланням на відсутність повної дати наказу, а також виправлення в даті наказу, суд зауважує таке.

Як свідчать записи трудової книжки № НОМЕР_1 від 28.01.1986, виданої на ім`я ОСОБА_1 , в період з 01.08.1992 по 01.09.1995 позивач працював на посаді директора державного комунального торгового підприємства "Корея", з 28.03.1996 по 29.07.1996 працював начальником торгового відділу приватної фірми "Сін", з 19.08.1997 по 03.06.1999 позивач працював на посаді директора торгового комплексу "Дари" Вінницького міськторгу.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується з діями відповідача щодо не врахування спірних періодів роботи позивача з 02.08.1992 по 01.09.1995 та з 28.03.1996 по 29.07.1996 в страховий стаж позивача, з підстав відсутності в трудовій книжці повної дати наказу, а також виправлення в даті наказу.

При цьому суд наголошує, що відповідний період роботи належним чином відображений в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

При цьому, суд зауважує та враховує, що лише листом відповідача від 23.10.2023 на заяву позивача йому роз`яснено підстави не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що записи про період роботи позивача з 02.08.1992 по 01.09.1995 та з 28.03.1996 по 29.07.1996 містяться в його трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 в справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення ( обрахунку ) пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 19.08.1997 по 03.06.1999, оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в індивідуальних відомостях про застраховану особу, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що фактично внаслідок можливого невиконання роботодавцем позивача ( страхувальником ) обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на відповідному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а відтак наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування відповідних періодів роботи позивача через несплату страхових внесків страхувальником до Пенсійного фонду України.

В розрізі даної справи та за умови підтвердження cтажу роботи позивача відповідними документами, зокрема відомостями з трудової книжки, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року в справі № 423/757/17.

Вирішуючи даний спір суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача, зокрема щодо періодів з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, а записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, відповідно до відомостей зазначених в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року, під час призначення пенсії за віком є протиправними, оскільки порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення, що є неприпустимим, оскільки не відповідає встановленим державним гарантіям щодо соціального захисту.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача під час призначення пенсії за віком періоду роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити з 18.09.2023 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням перераховано страхового стажу та з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке..

Так, суд встановив, що 18.09.2023 позивачем була подана заява на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058.

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані разом з нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду заяви рішенням №12 від 26.09.2023 позивачу з 18.09.2023 року призначена пенсія за віком.

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивача, врахований пенсійним органом по 30.04.2018, становить 30 років 06 місяців 17 днів.

29.09.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання роз`яснення причин не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999.

Листом від 23.10.2023 р. № 17602-15684/Б-02/8-0200/23 ГУ ПФ України у Вінницькій області повідомило позивача, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 28.01.1986 р., періоди з 02.08.1992 р. по 01.09.1995 р., оскільки в підставах внесення запису при звільненні відсутня повна дата наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 28.03.1996 р. по 29.07.1996 р., оскільки в підставах внесення запису при прийнятті міститься виправлення в даті наказу, що є порушенням Інструкції № 58, період з 19.08.1997 р. по 03.06.1999 р., оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Таким чином, про порушення своїх прав щодо не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивач дізнався лише з відповіді Головного управління від 23.10.2023.

Відтак, суд зазначає, що звернувшись з позовом 18.04.2024 року позивач не пропустив строк звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, адже від їх сплати позивача звільнено на підставі ухвали про відкриття провадження у справі від 23.04.2024.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 під час призначення пенсії за віком періодів роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, зазначених в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.08.1992 по 01.09.1995, з 28.03.1996 по 29.07.1996 та з 19.08.1997 по 03.06.1999, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.01.1986 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити з 18.09.2023 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням перераховано страхового стажу та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна