Справа № 480/7957/25
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
04 листопада 2025 року Справа № 480/7957/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Кунець О.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії за період з 18.06.2018 по 29.03.2021, на яку він мав право але не отримував з вини ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою суду від 20.10.2025, яку було доставлено позивачу до його електронного кабінету через систему "Електронний суд" 20.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, залишено без руху позовну заяву у зв`язку із:
- пропуском строку звернення до суду;
- не наданням документів, щодо підтвердження зареєстрованого у встановленому законом порядку свого місця проживання (перебування, знаходження) та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.
На виконання вимог ухвали суду від 20.10.2025 позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку.
Разом з цим, документів, щодо підтвердження зареєстрованого у встановленому законом порядку свого місця проживання (перебування, знаходження) та реєстраційний номер облікової картки платника податків позивачем до суду надано не було.
Ухвалою суду від 24.10.2025 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, викладені позивачем у заяві від 20.10.2025. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та зобов`язано позивача надати до суду:
- докази на підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача, копію паспорта та копію довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
- заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку звернення до суду із наданням підтверджуючих доказів поважності причин його пропуску.
29.10.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано докази на підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача та копію паспорта, а також заяву про поновлення процесуального строку, яка обгрунтована тим, що протягом 2014-2018 років тривалий час проходив службу в умовах підвищеного психічно-емоційного навантаження пов`язаного з ризиком для життя в зоні АТО. В наслідок пережитих нервових навантажень, позивач отримав загальне захворювання, пережив складну операцію на хребті (дискоектомія та протезування), звільнився з роботи, встановлено третю групу інвалідності (21.09.21-21.09.22), проходив курс реабілітації, до кінця не відновився. Після агресії РФ 24.02.2022 позивач був мобілізований до лав ЗСУ, проходив службу в бойових підрозділах, приймав участь в бойових діях будучи обмежено придатним до військової служби, в наслідок чого почалися психічні розлади. В квітні - червні 2023 року проходив реабілітацію та відновлення в Сумському госпіталі ветеранів війни, Роменській спеціальній лікарні, після відновлення подальша служба в бойових підрозділах. У липні 2024 року ОСОБА_1 був виведений в резерв, знову почалися психічні розлади та надалі переведений до іншої військової частини Сухопутних військ України в Черкаській області. У січні 2025року лікувався в Черкаській обласній психіатричній лікарні, психічний стан нормалізувався, після чого звернувся до суду. Для поновлення своїх порушених соціальних прав не мав змоги звернутися до суду в наслідок постійного сильного нервово-емоційного виснаження, вигорання та постійним психічним навантаженням під час служби в бойових підрозділах.
Крім того, як зазначає позивач, існують правові позиції Верховного Суду про застосування інших процесуальних строків для звернення до суду для захисту соціальних прав.
Враховуючи вищевикладен, вважає, що зазначена причина несвоєчасного оскарження рішення є обґрунтованою та може бути підставою для поновлення вказаних строків.
У зв`язку з перебуванням головуючої у даній справі судді Кунець О.М. у відпустці, питання щодо відкриття провадження у справі вирішується 04.11.2025.
Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Крім того, у позовних вимогах позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії за період з 18.06.2018 по 29.03.2021.
Таким чином спірні правовідносини стосуються не нарахування та невиплати позивачу пенсії з 18.06.2018 до 29.03.2021.
Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
При цьому, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Про факт нарахування та виплату позивачу суми недоотриманої пенсії за період з 18.06.2018 по 29.03.2021 останньому не могло не бути відомо принаймні з січня 2023 року, тобто з моменту фактичної дати призначення позивачу пенсії позивачу на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №480/4394/22, яке набрало законної сили 05.01.2023.
У свою чергу доказів вчинення будь-яких дій до дня звернення до відповідача із заявою 22.04.2025 (за результатами розгляду якої прийнято спірне рішення), позивачем не надано.
Щодо посилання позивача, на те, що протягом 2014-2018 років тривалий час проходив службу в умовах підвищеного психічно-емоційного навантаження пов`язаного з ризиком для життя в зоні АТО. В наслідок пережитих нервових навантажень, позивач отримав загальне захворювання, пережив складну операцію на хребті (дискоектомія та протезування), звільнився з роботи, встановлено третю групу інвалідності (21.09.21-21.09.22), проходив курс реабілітації, до кінця не відновився. Після агресії РФ 24.02.2022 позивач був мобілізований до лав ЗСУ, проходив службу в бойових підрозділах, приймав участь в бойових діях будучи обмежено придатним до військової служби, в наслідок чого почалися психічні розлади. В квітні - червні 2023 року проходив реабілітацію та відновлення в Сумському госпіталі ветеранів війни, Роменській спеціальній лікарні, після відновлення подальша служба в бойових підрозділах. У липні 2024 року ОСОБА_1 був виведений в резерв, знову почалися психічні розлади та надалі переведений до іншої військової частини Сухопутних військ України в Черкаській області. У січні 2025 року лікувався в Черкаській обласній психіатричній лікарні, психічний стан нормалізувався, після чого звернувся до суду. Для поновлення своїх порушених соціальних прав не мав змоги звернутися до суду в наслідок постійного сильного нервово-емоційного виснаження, вигорання та постійним психічним навантаженням під час служби в бойових підрозділах, суд зазначає наступне.
Як вбачається з доданих до заяви про поновлення процесуального строку документів, 09.09.2021 ОСОБА_1 проходив огляд медико-соціальною експертною комісією, якою йому було встановлено третю групу інваліденості в строк до 01.10.2022. 26.04.2023 позивач проходив огляд у практичного психолога та психотерапевта в Сумському обласному клінічному госпіталю ветеранів війни. 27.03.2023 проведено медичний огляд ВЛК КНП СОР "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" ОСОБА_1 01.06.2023 проведно медичний огляд ВЛК КНП СОР "Обласна клінічна спеціалізована лікарня". 23.01.2025 позивач був на консультації у спеціаліста КНП "Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради". З 23.01.2025 по 19.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні.
Між тим надані суду медичні документи носять інформаційний характер щодо діагнозу основного захворювання, короткий анамнез, рекомендоване лікування та не засвідчують тимчасову непрацездатність особи, що могла перешкоджати позивачу звернутись до суду із позовом вчасно.
Більше того, за умови перебування позивача у вказані періоди на лікуванні та проходженні медичних оглядів, ним не обґрунтовано причини неможливості звернення з цим позовом до суду у період, в який він не проходив медичний огляд та не перебував на стаціонарному лікуванні, що був в межах належного строку звернення.
Крім того, перебуваючи з 24.02.2022 на публічній службі (військовій службі) ОСОБА_1 мав доступ до інформаційних ресурсів та засобів зв`язку, як поштового так і електронного, оскільки у липні 2022 року звертався до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії в рамках адміністративної справи № 480/4394/22.
Проте, до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 звернувся лише 15.10.2025.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про пасивну поведінку позивача стосовно тих позовних вимог, які ним заявлені в цій справі.
У цьому випадку, посилання позивача на вказані в заяві про поновлення процесуального строку обставини, не розцінюються судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду.
При цьому, варто звернути увагу, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом в межах справи №480/4342/21 позивачем оскаржувалися дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у підготовці та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також заявлено вимоги про зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби протягом якого ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, часу проходження служби протягом якого ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, часу проходження служби протягом якого ОСОБА_1 перебував на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці.
В межах справи №480/4342/21 при вирішенні клопотання про залишення позову без розгляду позивачем подано було письмове заперечення в якому позивач зазначав, що позивачем було 29.03.2021 направлено заяву із документами для вирішення питання щодо направлення документів до ГУ ПФУ в Сумській області, на яку отримав лист від 21.04.2021 в якому було повідомлено про те, що відсутні підстави для направлення документів до пенсійного органу, у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду.
Судом в ухвалі від 27.09.2021 встановлено та зазначено, що про порушення своїх прав позивач дізнався у квітні 2021 року, при цьому з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 24.05.2021, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду. В даному випадку, предметом розгляду справи не є підстави відмови позивачу у направленні та відмова відповідача щодо направлення документів у 2018 році. В даному випадку, позивачем було використано реалізацію свого права на направлення документів до пенсійного органу, який лише з дня отримання документів від відповідача вирішить питання щодо пенсійного забезпечення позивача, і виключно відмова відповідача у направленні у 2021 році документів позивача є предметом розгляду даної справи.
Також судом враховується, що в межах справи №480/4394/22 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", 29.03.2021, з моменту подання заяви.
Таким чином зазначене свідчить про те, що в період після звільнення з 18.06.2018 до 29.03.2021 відносно позивача не направлялося Адміністрацію Державної прикордонної служби України жодних документів до ГУ ПФУ в Сумській області з питань призначення пенсії, позивач 29.03.2021 подав заяву про призначення пенсії, і саме з 29.03.2021 позивачу призначена пенсія, нараховується та виплачується.
Про не призначення, не нарахування та невиплату позивачу пенсії з 18.06.2018 до 29.03.2021 позивачу достеменно було відомо, до суду позивач не звертався, і реалізував своє право на оскарження дій Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань призначення пенсії лише у травні 2021 року в межах справи №480/4342/21.
Крім того, з дня прийняття судового рішення від 05.12.2022 по справі №480/4394/22 судом визначено дату з якої позивачу повинна бути призначена, та розпочато виплату пенсії, а саме з 29.03.2021, тобто з моменту подання заяви.
Докази оскарження в апеляційному чи касаційному суді позивачем судового рішення по справі №480/4394/22 відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Таким чином в період з 18.06.2018 до 29.03.2021 позивачу було відомо про не призначення пенсії, не нарахування та її невиплату, а судовим рішенням від 05.12.2022 по справі №480/4394/22 судом визначено дату, з якої повинно бути призначено, нараховано та виплачено позивачу пенсію - 29.03.2021.
За наведених обставин, підстави, зазначені позивачем не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду. Доказів поважності не звернення позивача до суду з вимогами про зобов`язання нараховувати та виплачувати пенсію в період з 18.06.2018 до 29.03.2021 матеріали справи не містять, позивачем не надано.
Верховним Судом в постанові від 26.02.2025 по справі № 320/7468/23 зазначено, що Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 у справі №1.380.2019.002643 сформував висновок про те, що досудове врегулювання спору полягає у вчиненні сукупності дій, за допомогою якого юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Будь-яких інших обґрунтованих обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивачем не зазначено.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовною заявою за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Суд зазначає, що, а ні позовна заява, а ні заяви про поновлення строку звернення до суду не містять обставин, які б не залежали від позивача та які б об`єктивно заважали йому реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду з цим позовом у цій справі.

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Суд зазначає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В силу приписів ч. 2 ст. 2 ст. КАС України суд не наділений повноваженнями самостійно відшуковувати підстави пропуску строку звернення до суду. Інакше б означало вчинення судом дій, які зобов`язаний вчинити позивач, що було б порушенням принципів адміністративного судочинства (рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та ін.), та фактично було б наданням переваги в цій справі позивачу, та свідчило б про упередженість суду.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Разом з тим, ч. 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви в зазначеній частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя О.М. Кунець