Справа № 621/319/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 р.Справа № 621/319/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Філіп`єва В.В., вул. Леніна, 6, м. Зміїв, Зміївський, Харківська, 63404, по справі № 621/319/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив:

скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 від 25.12.2024 №2869/М/2024 про притягнення заявника до адміністративної відповідальності за ч.3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн;

скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.12.2024 №2870/М/2024 про притягнення заявника до адміністративної відповідальності за ч.3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн. та закрити справи про адміністративне правопорушення.

Зміївський районний суд Харківської області рішенням від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Скасував постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 про адміністративне правопорушення №2870/М/2024 від 25.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення №2870/М/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП - закрив.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 гривень

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що правопорушення у вигляді відсутності у нього військово-облікового документа не вчиняв, а відповідачем не проводилася відеофіксація процесу пред`явлення документів. Звертає увагу на те, що перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується його приписним посвідченням.

Стверджує, що протокол стосовно допущення ним порушення у вигляді відсутності у нього та непред`явлення ним військово-облікового документа не складався, одночасно вказуючи, що не пам`ятає чи підписував він такий протокол з огляду на його стан сильного нервового потрясіння.

Стверджує, що суд першої інстанції не мав права приймати до уваги надані відповідачем відзив на позов та докази, оскільки позивач нібито отримав відзив на позов без доданих до нього доказів. Разом з цим стверджує, що йому не було відомо про дату, час та місце розгляду справи щодо нього.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України.

Позивач надіслав заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським РВ ГУ МВС України в Криму 08.02.2001, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 з 20.02.2007 (а.с.12)

Відповідно до тимчасового посвідчення про приписку, ОСОБА_1 , перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 з 14.02.2007 (а.с.14).

24.12.2024 позивачеві ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку № 037722, згідно з якою він був зобов`язаний з`явитися до Центру за відповідною адресою 25.12.2024, о 16.00 годині, для уточнення своїх персональних даних та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (а.с.23)

25.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №2869/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , особу встановлено на підставі паспорта громадянина України, згідно з яким, 24.12.2024 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю військово-облікового документу військовозобов`язаного та непред`явлення його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням вимог частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 (зі змінами) та абзацу 3 п.п.10-1 пункту першого Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.

Зі змісту постанови вбачається, що права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП порушнику роз`яснено, пояснень не надав, клопотань про відкладення справи не заявляв. Розгляд справи призначено на 16:00 годину 25.12.2024. На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не прибув, в зв`язку з чим матеріали про адміністративне правопорушення розглянуті за його відсутності. Уповноваженою особою ТЦК було встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», абзац 3 п.п.10-1 пункту першого Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, абзац 2 пункту 22 постанови КМУ №560, за що передбачена відповідальність за ч.3 статті 210-1 КУпАП, в зв`язку з чим його піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень (а.с.17-18, 59-61)

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення №2869/М/2024, складеного відповідачем стосовно ОСОБА_1 , наявний протокол про адміністративне правопорушення № 2869/М/2024, складений ст.солдатом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який перевіряв особу порушника за паспортом громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ., однак зазначив адресою зареєстрованого проживання позивача: АДРЕСА_2 , та вказав, що 24.12.2024, о 09:30 годині, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин ОСОБА_1 не має при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_7 , чим порушив вимоги ч.6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 (зі змінами), абзац 3 п.п.10-1 пункту першого Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, абзац 2 пункту 22 постанови КМУ №560, за що передбачена відповідальність за ч.3 статті 210-1 КУпАП. (а.с.56-57).

Протокол підписаний уповноваженим працівником, що складав протокол, а також особою, що притягається до адміністративної відповідальності (а.с.56-57).

Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні перевірка системи «Оберіг», згідно відомостей якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прив`язаний до жодного воєнкомату та має офіційне працевлаштування (а.с.58).

Також, 25.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №2870/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , особу встановлено на підставі паспорта громадянина України, згідно якої, 24.12.2024, о 09:40 годині, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, чим порушив вимоги абз. 4 ч. 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 (зі змінами), за що передбачено відповідальність за ч. 3 статті 210-1 КУпАП. Права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП порушнику роз`яснено, пояснень не надав, клопотань про відкладення справи не заявляв. Розгляд справи призначено на 16:00 годину 25.12.2024. На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не прибув, в зв`язку з чим матеріали про адміністративне правопорушення розглянуті за його відсутності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив вказане адміністративне правопорушення під час дії особливого періоду, а також те, що особа притягувалася за статтею 210-1 КУпАП повторно протягом року до штрафу 17 000,00 гривень згідно постанови №2869/М/2024 від 25.12.2024, порушника піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 25 500,00 гривень (а.с.19, 72-74)

Підставою для винесення вказаної постанови є протокол про адміністративне правопорушення №2870/М/2024 від 24.12.2024, складений ст. солдатом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який перевіряв особу порушника за паспортом громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ., однак зазначив адресою зареєстрованого проживання позивача: АДРЕСА_2 , та вказав, що 24.12.2024, о 09:40 годині, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, чим порушив вимоги абз.4 ч.1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 (зі змінами).

При цьому, у вказаному протоколі відсутнє посилання на кваліфікацію дій порушника та за якою статтею Кодексу України про адміністративне правопорушення він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с.20, 65). Протокол підписаний особою, що притягається до адміністративної відповідальності, зауважень та заперечень до протоколу позивачем не зазначено. (а.с.20, 65-66)

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, що підтверджується Витягом з Наказу № 380 від 29.11.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.53)

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи надана власноруч підписана заява ОСОБА_1 про те, що він відмовляється від проходження ВЛК, оскільки має хронічні хвороби та потребує лікування за місцем проживання в місті Харків (а.с.67), направлення ОСОБА_1 до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення придатності до проходження військової служби (а.с.69), картка обстеження №337/3 (а.с.70-71)

24.12.2024 співробітником ТЦК в присутності понятих складений Акт відмови ОСОБА_1 від отримання направлення на проходження ВЛК (а.с.68)

Згідно з протоколом АПЗ18 № 009185 про адміністративне затримання за ч.2 статті 262 КУпАП, 24 грудня 2024 року, о 08.40 годині, ОСОБА_1 був затриманий в адміністративному порядку уповноваженими співробітниками поліції в зв`язку зі складанням адміністративного протоколу уповноваженими особами ОМТЦК (а.с.21-22)

Крім того, ОСОБА_1 було вручено повістку №037722, за якою йому належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 25.12.2024 о 16:00 годині для уточнення персональних даних, даних військово-облікового документа та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (а.с.23).

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до лікаря за первинною медичною допомогою (запис № 140059268/2 та отримав направлення на подальші медичні обстеження (а.с.24-38).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова №2870/М/2024 від 25.12.2024 не містить зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Рішення суду першої інстанції у цій частині сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про скасування постанови від 25.12.2024 №2869/М/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 статті 210-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з її законності та обґрунтованості.

Колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу позивача в межах ст. 308 КАС України, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, , про неявку на виклик у військовий комісаріат, (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач порушив приписи ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила військового обліку визначені (надалі Правила) у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (надалі Порядок № 1487), прийнятою на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із пп. 2 п. 1 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 стверджував у відзиві на позов про те, що позивач не мав при собі та не пред`явив військово-обліковий документ військовозобов`язаного на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У примітці до цієї норми вказано, що вимоги, зазначені у частині шостій статті 22, щодо здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024 згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024.

Згідно з пп. 52-53 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

У разі коли під час перевірки військово-облікового документа встановлено, що особа перебуває на військовому обліку в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ чи розвідувальних органах, процес фото- і відеофіксації пред`явлення такими особами документів не здійснюється.

Застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації, уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки визначається Міноборони, а органами та підрозділами поліції - МВС.

Всупереч імперативній вимозі ч. 2 ст. 77 КАС України ІНФОРМАЦІЯ_2 не надав відеозапис, який підтвердив би факт непред`явлення військово-обліковий документу військовозобов`язаного на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на наведене, ІНФОРМАЦІЯ_2 не довів факту дотримання чинного законодавства при перевірці військово-облікового документу позивача, що свідчить про незаконність та необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що позивачем до матеріалів справи надано приписне посвідчення, оцінку якому відповідач не надав та не обґрунтував мотивів відхилення такого документу як військово-облікового.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, ухвалюючи спірну постанову, всупереч імперативних вимог статей 7, 9, 247, 251, 252 тощо КУпАП, ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, не дослідив обставини справи, не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, не надав доказів на підтвердження власної позиції щодо допущення позивачем інкримінованого правопорушення, зокрема які були наявні у розпорядженні самого відповідача.

Отже, дослідивши вказану постанову, колегія суддів вважає її такою, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме прийнята не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Вказане свідчить, що спірна постанова є протиправною та підлягає безумовному скасуванню, а вимоги апеляційної скарги - задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням висновків суду наявність підстав для скасування постанови від 25.12.2024 №2869/М/2024, колегія суддів вважає наявними підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням викладеного та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року по справі № 621/319/25 в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 - скасувати.

У скасованій частині ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 25.12.2024 №2869/М/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, а справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін