Справа № 420/29070/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України, у якій позивач просить суд:

визнати дії відповідача протиправними, щодо надання відповіді № 298152025 від 26.02.2025 (802279) не по суті запиту від 20 лютого 2025 року;

зобов`язати відповідача надати усю запитувану інформацію у відповідь на запит від 20 лютого 2025 року;

Адміністративний позов поданий за допомогою системи "Електронний суд" 23.08.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 20 лютого 2025 року позивачем було надіслано запит на публічну інформацію до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України, на електронну пошту: . У запиті було прохання надати таку інформацію: «Повідомте організаційну структуру Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.». 26 лютого 2025 року позивачу надійшла відповідь на вищезазначений запит (реєстраційні реквізити відповіді: НПУ № 298152025 від 26.02.2025 (802279), Підпис на відповіді: ОСОБА_2 (заступник начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України), Виконавець відповіді: ОСОБА_5 (тел. НОМЕР_2 ). У відповіді зазначено наступне: «У Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України».

Не погоджуюсь з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Доводи позову мотивовані тим, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Таким чином, посадові особи Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України, діючи всупереч Конституції України, вдались до ігнорування та порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також порушили конституційне право позивача на інформацію.

Разом із позовом позивачем подано запит, поданий 20.02.2025 року в електронному вигляді, а також лист-відповідь Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 26.02.2025 року вих. №29815-2025.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

Також цією ухвалою суд витребував від Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України належним чином засвідчену копію Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України; інші наявні докази, що стосуються предмета спору.

17.09.2025 року за допомогою системи "Електронний суд" відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

У відзиві зазначено, що 20.02.2025 на електронну адресу Департаменту кадрового забезпечення НПУ надійшов запит на публічну інформацію з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 від « ОСОБА_1 » (без зазначення інших ідентифікуючих особистих даних) про повідомлення «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України». У встановлені законодавством терміни, листом Департаменту кадрового забезпечення НПУ від 26.02.2025 № 29815-2025 «ОСОБА_1» надано відповідь на вказану ним електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач посилався не те, що позивачем не доведено, що відповіддю ДКЗ НПУ порушено саме його право, виходячи з відомостей про особу яка звернулася зі спірними запитами. Відповідач пояснює, що у поданому запиті було зазначено лише такі дані про запитувача як « ОСОБА_1 » без прізвища, з огляду на що не доведено, що порушене право належить саме позивачу. Тому, відсутній зв`язок між оскаржуваною відповіддю Департаменту кадрового забезпечення НПУ та суб`єктивним правом позивача, що є підставою для відмови у позові через недоведеність порушення його права як запитувача на публічну інформацію.

Щодо повноти наданої інформації на спірний запит відповідач зазначив, що по суті запиту від « ОСОБА_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 20.02.2025 повідомлено останньому на вказану електронну адресу, що в НПУ не встановлено «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України», а сам Департамент кадрового забезпечення є структурним підрозділом центрального органу управління поліції. Відповідач пояснював, що окремо затвердженої «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України» не встановлено; Національною поліцію України наказу/рішення про створення «організаційної структури» його структурних підрозділів у тому числі ДКЗ не приймалось; тому вимога у запиті на публічну інформацію про надання його «організаційної структури» фактично зводиться до створення неіснуючого документа, чого діючим законодавством не передбачено. Таким чином відповідач заперечував проти доводів позивача щодо надання йому відповіді не по суті запиту.

19.09.2025 року відповідачем на виконання ухвали суду від 01.09.2025 року подано копію Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України.

23.09.2025 року позивачем подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивач апелював доводам відповідача щодо неможливості ідентифікації автора запиту від 20.02.2025 внаслідок незазначення у запиті прізвища, тим, що ідентифікація будь-якої особи відбувається за номером паспорту або РНОКПП.

Щодо доводів відповідача про відсутність окремо затвердженої «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України» позивач посилався на положення п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", згідно якого розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: інформацію про організаційну структуру.

З огляду на вищевикладене, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

20.02.2025 року позивач - ОСОБА_1 направив на електронну адресу Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України () запит на публічну інформацію, у якому просив: «Повідомте організаційну структуру Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.».

Запит надісланий з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та підписаний «ОСОБА_1».

26.02.2025 року позивачу на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 надісланий лист вих. 29815-2025 «Про розгляд запиту» за підписом заступника начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.

У наданій відповіді позивачу повідомлено, що … суттєвою ознакою публічної інформації у розумінні Закону № 2939-VI є її попередня фіксація. Тобто Закон № 2939-VI регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати нову інформацію (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи) і не стосується надання роз`яснень. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в разі, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. У Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України». Водночас інформуємо, що Департамент кадрового забезпечення є структурним підрозділом центрального органу управління поліції. Враховуючи зазначене, надати запитувану інформацію неможливо.

Також запитувачу роз`яснено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені в порядку, визначеному статтею 23 Закону № 2939-VI, до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Не погоджуюсь з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що йому надана відповідь не по суті запиту, яка відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII.

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Як передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", письмовий запит подається в довільній формі.

Як передбачено ч. 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Стаття 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлює строк розгляду запитів на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 3 ст. 23 Закону).

Предметом спірних правовідносин у даній справі є правомірність відповіді на запит позивача на публічну інформацію від 20.02.2025 року.

Судом встановлено, що у запиті від 20.02.2025 року позивач просив надати йому інформацію про організаційну структуру Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.».

Щодо оформлення запиту від 20.02.2025 року.

Запит надісланий з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та підписаний «ОСОБА_1» з проханням відповідь на запит за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зазначає, що вимоги до оформлення запиту на інформацію, встановлені ч. 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не вимагають надання даних для встановлення авторства запитувача, зокрема, пунктом 1 передбачено зазначення «ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є».

Враховуючи, викладене на відповідача покладений обов`язок надати відповідь на вказаний запит.

Щодо змісту наданої відповіді на запит від 20.02.2025 року.

Як вже було зазначено, позивач просив надати йому інформацію про організаційну структуру Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України».

Відповідач у листі від 26.02.2025 року вих. 29815-2025 зазначив, що у Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України». Водночас інформував, що Департамент кадрового забезпечення є структурним підрозділом центрального органу управління поліції. Враховуючи зазначене, надати запитувану інформацію неможливо.

У наданій відповіді позивач посилався на положення пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI, де закріплено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

19.09.2025 року відповідачем на виконання ухвали суду від 01.09.2025 року подано копію Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України.

Так, наказом Національної поліції України від 03.12.2015 року №136 (у редакції наказу Національної поліції України від 30.09.2022 року №700) затверджено Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України.

Розділ І Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Загальні положення» передбачає, що:

« 1. Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України (далі - Департамент) є структурним підрозділом центрального органу управління поліції, який забезпечує реалізацію державної політики з питань кадрової роботи та державної служби в центральному органі управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органах поліції, закладах та установах, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі органи, заклади і установи поліції).

2. Повне найменування Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України, скорочена назва - ДКЗ.

3. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, які набрали чинності відповідно до Закону України «Про міжнародні договори України», а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, наказами Національної поліції України та цим Положенням.».

4. Департамент має печатку із зображенням Державного Герба України, штампи і бланки зі своїм повним найменуванням, необхідні для здійснення своєї діяльності.

Розділ ІІ Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Основні завдання Департаменту».

Розділ ІІІ Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Функції Департаменту».

Розділ ІV Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Права Департаменту».

Розділ V Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Організація діяльності Департаменту».

Розділ VІ Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Керівник Департаменту».

Зокрема, Розділ V Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Організація діяльності Департаменту» передбачає, що:

« 1. Департамент очолює керівник, який підпорядковується Голові Національної поліції України.

Департамент координується та контролюється Головою Національної поліції України.

Керівник Департаменту призначається на посаду та звільняється з посади в установленому законодавством України порядку.

Керівник Департаменту несе персональну відповідальність за належну організацію діяльності Департаменту та виконання вимог цього положення.

2. Структура та штат Департаменту затверджуються в установленому законодавством України порядку.».

Розділ VІ Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України «Керівник Департаменту» передбачає, що:

« 1. Здійснює керівництво Департаментом, забезпечує якісне та ефективне і функцій, несе персональну виконання покладених на нього завдань відповідальність за організацію роботи Департаменту.

15. Уносить керівництву Національної поліції України пропозиції щодо структури та штатної чисельності Департаменту, а також структури підрозділів кадрового забезпечення органів, закладів і установ поліції.».

З огляду на вищенаведені норми Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України суд не погоджується зі змістом відповіді відповідача від 26.02.2025 року стосовного того, що «у Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України», оскільки питання «організаційної структури Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України» розкриті у Положенні про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України, зокрема «Структура та штат Департаменту затверджуються в установленому законодавством України порядку», «Керівник Департаменту … уносить керівництву Національної поліції України пропозиції щодо структури та штатної чисельності Департаменту, а також структури підрозділів кадрового забезпечення органів, закладів і установ поліції.».

При цьому, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", роозпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, тощо), а також інформацію, зазначену в частині п`ятій статті 6 цього Закону.

Таким чином суд відхиляє посилання відповідача, як на підставу відмови в задоволенні запиту позивача, на приписи п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки відповідач, як розпорядник інформації, зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

У межах спірних правовідносин відповідачем, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, відповідач не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року не було розглянуто Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України належним чином, та не надано позивачу повну та обґрунтовану відповідь на нього.

За таких обставин з метою належного захисту порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України повторно розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь відповідно до поставлених питань відповідно до приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат зі сплати судового збору на його користь не здійснюється; інші судові витрати не заявлено.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. з 30.10.2025 року по 31.10.2025 року у відрядженні, в силу положень ст. 120 КАС України, рішення суду складено 03 листопада 2025 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України щодо неналежного розгляду запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та ненадання повної та обґрунтованої відповіді на запит.

Зобов`язати Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України повторно розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь згідно поставлених у ньому питань, відповідно до приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук