Справа № 160/25718/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/25718/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року (суддя С.І. Озерянська)

у справі № 160/25718/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії позивачці від 10.09.2024 № 89;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1981 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 , період роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984, період роботи з 27.07.1990 по 03.05.1994, період роботи з 03.08.1999 по 23.05.2001, період роботи з 03.06.2002 по 17.07.2009 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 09.06.1981;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком від 03.09.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.09.2024 № 89 позивачці протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутній необхідний страховий стаж. Позивачка вважає, що подані пенсійному органу документи підтверджують спірні періоди її роботи та навчання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.09.2024 року № 89 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1981 та періоди роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984, з 27.07.1990 по 03.05.1994, з 03.08.1999 по 23.05.2001, з 03.06.2002 по 17.07.2009;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивачки від 03.09.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи та навчання.

Суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В даному випадку, трудовою книжкою позивачки повністю підтверджується її робота у спірні періоди. Суд зауважив, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Також суд вказав, що позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивачку у спірні періоди не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати, з якої не нараховані страхові внески. Також, судом встановлені обставини щодо навчання позивачки у період з 01.09.1978 по 22.06.1981 у Дніпродзержинському торгово-кулінарному училищі, тому суд визнав наявними підстави для зарахування цього періоду до страхового стажу позивачки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що до страхового стажу позивачки правомірно не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1981 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 , адже у свідоцтві відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії, період роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984 - адже відсутній наказ про звільнення з роботи, період роботи з 27.07.1990 по 03.05.1994 - оскільки номер та дата наказу про звільнення дописані. Відповідач-2 зауважує, що за такі спірні періоди уточнюючі довідки позивачкою не подано; звертає увагу, що періоди роботи позивачки з 03.08.1999 по 23.05.2001 та з 03.06.2002 по 17.07.2008 також правомірно не зараховані до страхового стажу. Вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним через відсутність у позивачки необхідного страхового стажу.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка 03.09.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву про призначення пенсії за віком та додані до неї документи розглянуті за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області з прийняттям рішення від 10.09.2024 № 89, яким відмовлено позивачі в призначені пенсії за віком.

У цьому рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 27 років 8 місяців 19 днів.

За наданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1981 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 , оскільки у свідоцтві відсутній підпис голови кваліфікаційної комісії; період роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи; період роботи з 27.07.1990 по 03.05.1994, оскільки номер та дата наказу про звільнення дописані; період роботи з 01.01.2001 по 23.05.2001 (період роботи відповідно до трудової книжки з 03.08.1999 по 23.05.2001), оскільки відсутні дані про трудову діяльність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період роботи з 03.06.2002 по 17.07.2009, оскільки відсутні дані про трудову діяльність та сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивачка, вважаючи протиправним означене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

В спірному випадку з наявних у справі документів, які подавались позивачкою до пенсійного органу, судом з`ясовано, що відомості трудової книжки позивачки НОМЕР_2 підтверджують періоди її роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984, з 27.07.1990 по 03.05.1994, з 03.08.1999 по 23.05.2001, з 03.06.2002 по 17.07.2009.

Період навчання позивачки з 01.09.1978 по 22.06.1981 (з посиланням на свідоцтво № НОМЕР_1 від 22.06.1981) у Дніпродзержинському Торгівельно-кулінарному училищі також підтверджується трудовою книжкою позивача НОМЕР_2 , зокрема під записом №1.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, що була чинною у спірному періоді, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Виходячи з наведених норм, суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Суд апеляційної інстанції враховує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не може бути покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

За таких обставин, недоліки записів у трудовій книжці, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певних періодів роботи позивачки до її страхового стажу.

Також, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа №144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

У справах №490/12392/16-а, №638/5795/17, №683/1814/16-а Верховним Судом зроблено висновки, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачам у цих справах, але не сплачувались страхувальниками страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, з заробітної плати якої не нараховані страхові внески.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 02 серпня 2022 року у справі №560/4616/20, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17.

Відтак, враховуючи відомості трудової книжки позивачки НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивачки підлягають зарахуванню період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1981 та періоди роботи з 21.02.1984 по 08.08.1984, з 27.07.1990 по 03.05.1994, з 03.08.1999 по 23.05.2001, з 03.06.2002 по 17.07.2009.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.09.2024 № 89 є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі № 160/25718/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров