Справа № 280/6041/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/6041/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.)

в адміністративній справі №280/6041/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 14.07.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2025 (ВП №77987366).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.05.2025 державним виконавцем ВПВР Біланом Дмитром винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №77987366), в мотивувальній частині якої зазначено, що державним виконавцем встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №77987366. Згідно листа боржника від 06.05.2025 за вих. №306/15/01-2025, рішення боржником виконано - нараховано та виплачено 13.04.2025 на картковий розрахунковий рахунок ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року;

січень- червень та серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням раніше виплачених сум, про що свідчать: розрахунок додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 , копія наказу ГУНП в Зап.області від 21.03.2025 №482 «Про виплату додаткової доплати ОСОБА_1 », інформація щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 за період травень, червень, вересень-листопад 2020 року, січень-лютий 2021 року; платіжні інструкції №3541, 3545 від 14.04.2025 ГУНП в Запорізькій області. Наполягає на тому, що матеріали виконавчого провадження не містять жодних підтверджуючих документів, на підставі яких ГУНП в Запорізькій області, здійснило розрахунок доплат позивачу на виконання Рішення суду та не містять жодного документу, що підтверджують вказані боржником вихідні дані розрахунків, таких, наприклад, як платіжні доручення щодо раніше сплачених сум позивачу доплат, наказів про перебування позивача у відпустках, перебування позивача на лікарняних та т.ін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича від 29.05.2025 про закінчення виконавчого провадження №77987366.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в межах спірних правовідносин виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження не перевіривши факт його повного реального виконання і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач (Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Запорізькій області надано розрахункові листи стягувача ОСОБА_1 за періоди 2020-2021 років, згідно яких встановлено, що зазначені в документах ГУНП в Запорізькій області нараховані суми на виконання рішення суду були дійсно позивачу виплачені у повному обсязі, згідно до тієї інформації, що надав боржник.

28.10.2025 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору подала додаткові пояснення, в яких вказує, що Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області з метою самостійного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі № 280/4853/22, нараховано та виплачено 13.04.2025 на картковий розрахунковий рахунок ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період: травень, червень, вересень-листопад 2020 року; січень-червень та серпень-грудень 2021 року; січень-липень 2022 року (підтверджуючі документи долучено до позову).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі №280/4853/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 за період: травень, червень, вересень-листопад 2020 року; січень-червень та серпень-грудень 2021 року; січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року;

січень-червень та серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі №280/4853/22 набрало законної сили 10.03.2025 року та на його виконання Запорізьким окружним адміністративним судом 28.04.2025 видані виконавчі листи.

06.05.2025 року державним виконавцем особі Відділу примусового виконання рішень Управління в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дмитром Білан за зверненням ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №77987366).

29.05.2025 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77987366.

У вказаній постанові зазначено:

«Згідно листа боржника від 06.05.2025 за вих. №306/15/01-2025 (вх. №7330/26.1 від 12.05.2025), рішення боржником виконано - нараховано та виплачено 13.04.2025 на картковий розрахунковий рахунок ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року;

січень- червень та серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням раніше виплачених сум (додатки № 1, 2), про що свідчать:

розрахунок додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 ,

копія наказу ГУНП в Зап. області від 21.03.2025 №482 «Про виплату додаткової доплати ОСОБА_1 »,

Реєстраційний номер виконавчого провадження: 77987366 інформація щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року, січень-лютий 2021 року;

Платіжні інструкції №3541, 3545 від 14.04.2025 ГУНП в Запорізькій області.».

Позивач вважає протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2025 №77987366, оскільки рішення суду виконане не в повному обсязі.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії визначений статтею 63 Закону №1404-VIII частиною першою якої передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII встановлено підстави закінчення виконавчого провадження, однією з яких є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (вказаної статті).

Виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Отже, державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Водночас, джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 21.08.2024 справа № 240/27324/23 та від 18.09.2024 справа №240/26091/23.

Матеріалами справи підтверджується, що за виконавчим листом у справі №280/4853/22, виданим 28.04.2025, відкрито виконавче провадження № 77987366.

Зокрема, згідно вказаного виконавчого листа зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року;

січень-червень та серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, як на підставу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, відповідач покликається на лист боржника від 06.05.2025, де вказано, що рішення боржником виконано - нараховано та виплачено 13.04.2025 на картковий розрахунковий рахунок ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року;

січень-червень та серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, у постанові є посилання на розрахунок додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 , копія наказу ГУНП в Запорізькій області від 21.03.2025 №482 «Про виплату додаткової доплати ОСОБА_1 », інформація щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року,

січень-лютий 2021 року;

Платіжні інструкції №3541, 3545 від 14.04.2025 ГУНП в Запорізькій області.

При цьому, вказані документи, надані третьою особою до матеріалів справи, не підтверджують у повній мірі виконання рішення суду відповідно його резолютивної частини.

Так, в матеріалах справи наявні докази виплати додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 за період:

травень, червень, вересень-листопад 2020 року, січень-лютий 2021 року (тобто виконання рішення суду в цій частині).

При цьому, матеріали справи не містять доказів виплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період:

березень-червень, серпень-грудень 2021 року;

січень-липень 2022 року.

Отже, відсутні докази, що боржник виконав рішення суду в повному обсязі, тому відповідач не мав правових підстав приймати постанову про закриття виконавчого провадження.

Водночас, надані розрахунок, наказ та інформація щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення ОСОБА_1 можуть свідчити про лише нарахування таких сум, а не їх виплату.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні не було визначено конкретних сум доплати, проте обов`язок перевіряти правильність та повноту виконання рішення суду згідно виконавчого документу має саме виконавець у межах виконавчого провадження.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що наданих ГУНП в Запорізькій області виконавцю документів було не достатньо для того, щоб зробити висновок про повне виконання рішення суду.

Таким чином, в межах спірних правовідносин виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження не перевіривши факт його повного реального виконання і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.

Відповідач не в повному обсязі виконав свої обов`язки в частині досягнення мети виконавчого провадження - виконання рішення суду та відновлення прав позивача, що потягло за собою прийняття протиправної постанови про закінчення виконавчого провадження та порушення прав стягувача, який є позивачем у цій справі.

Також, необхідно зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання.

Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи Войтенко проти України, Горнсбі проти Греції).

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону №1404-VІІІ, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2025 № 77987366 як такої, що винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, що тягне скасування зазначеної постанови. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 289, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття 30.10.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова