Справа № 320/29942/24
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 листопада 2025 року

справа № 320/29942/24

адміністративне провадження № К/990/29832/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (суддя - Кочанової П. В.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року (судді: Грибан І. О., Ключкович В. Ю., Кузьмишина О. М.)

у справі № 320/29942/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Гейт Енерджі»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Гейт Енерджі» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 березня 2024 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники на загальну суму 8 654 399,00 грн, у т. ч. за основним платежем в розмірі 7 893 308,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 761 091,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, адміністративний позов задоволено.

Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 320/29942/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2025 року визначено склад колегії суддів: Дашутін І. В. - головуючий суддя, Яковенко М. М., Шишов О. О.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 330 КАС України та надано 10-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме, для сплати судового збору.

Після усунення відповідачем недоліків касаційної скарги Верховний Суд ухвалою від 06 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження та витребував справу з суду першої інстанції.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Дашутіна І. В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 17 вересня 2025 року № 17), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, Розпорядженням

заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року № 1199/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2025 року визначено склад колегії суддів: Ханова Р. Ф. - головуючий суддя, Бившева Л. І., Хохуляк В. В.

29 жовтня 2025 року справа № 320/29942/24 надійшла до Верховного Суду.

Обставини справи

Суди попередніх інстанцій установили, що Головне управління ДПС у м. Києві провело документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2023 року, валютного - за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2023 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 10 квітня 2014 року по 30 вересня 2023 року та іншого законодавства за відповідний період, за результатом якої складено акт від 23 лютого 2023 року №15156/ЖІ5/26-15-07-01-06-20/39174621 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено завищення Товариством показників рядку 2180 звіту про фінансовий результат «Інші операційні витрати» та рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на суму отриманих ПрАТ «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» та АТ «Харківобленерго» послуг з передачі електричної енергії, які не було перевиставлено на адресу ПрАТ «Харківський плитковий завод» у розмірі 43 406 734 грн.

На підставі акта перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 26 березня 2024 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники на загальну суму 8 654 399,00 грн, у т. ч. за основним платежем в розмірі 7 893 308,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 761 091,00 грн.

Товариство відповідно до вимог статті 56 ПК України оскаржило рішення відповідача в адміністративному порядку, а саме 10 квітня 2024 року була подана скарга до Державної податкової служби України вх. №14134 від 10 квітня 2024 року.

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України за №16851/6/99-00-06-01-01-06 від 06 червня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено у повному обсязі, податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Досліджуючи спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій установили, що взаємовідносини ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Користувач) з ПрАТ «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» - оператор системи передачі, що здійснює централізоване диспетчерське управління ОЕС України відповідно до ліцензії на провадження діяльності з передачі електричної енергії (ОСП), здійснювались згідно з договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0143-02024 від 01 січня 2019 року.

Взаємовідносини ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Користувач) з АТ «Харківобленерго» здійснювались згідно з договорами № 9634 від 01 грудня 2016 року, № 12/14641 від 07 грудня 2018 року.

За висновком відповідача, відповідно до договору № 1 від 25 липня 2014 року, укладеного між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Постачальник) та ПрАТ «Харківський плитковий завод» (Споживач), інформація про вибір споживачем сплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії електропостачальником - відсутня. У наданих до перевірки видаткових накладних та актах купівлі-продажу електричної енергії, складених між ТОВ «Голден Гейт Енерджі`та ПрАТ «Харківський плитковий завод», інформація щодо надання послуг передачі електричної енергії - відсутня.

Згідно з наданої інформації вбачається, що Товариство приймає на себе фактичні витрати, пов`язані з транспортуванням фактичного об`єму електричної енергії, яка постачається до споживача (пункт 2.1.3 Договору), здійснює оплату за транзит електричної енергії АТ «Харківобленерго» відповідно до умов договору на транзит (п.3.5 договору).

У висновках акта перевірки зазначено, що в наданих до перевірки видаткових накладних та актах купівлі-продажу електричної енергії, складених між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» та ПрАТ «Харківський плитковий завод», інформація щодо надання послуг передачі електричної енергії - відсутня.

Відповідно до наданої ТОВ «Голден Гейт Енерджі» оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 по взаємовідносинах з ПрАТ «Харківський плитковий завод, станом на 30 вересня 2023 року обліковується дебіторська заборгованість у сумі 9 691 917,19 грн.

Також під час перевірки установлено, що ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Замовник) укладено договір № 7892 від 22 листопада 2021 року з АТ «ХМЕЛЬНИЦЬКОБЛЕНЕРГО (Виконавець) та договір №39174621 від 15 серпня 2022 року з ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (Виконавець).

Щодо господарських відносин з ТОВ «МАЙДАН - ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР» та з ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» установлено, що відповідно до договору № 11/07/22 від 11 липня 2022 року, укладеного між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Постачальник) та ТОВ «МАЙДАН - ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР» (Споживач), постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 5.10 договору № 11/07/22 від 11 липня 2022 року споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до договору. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку за електричну енергію споживачу окремо вказувати плату за послуги з розподілу електричної енергії.

Однак, як вказує відповідач, під час проведення перевірки комерційну пропозицію не було надано. У наданих до перевірки актах здачі - прийняття робіт (надання послуг), складених між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» та ТОВ «МАЙДАН - ВІЛЬСЬКИИ КАР`ЄР» за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року, інформація щодо надання послуг передачі і розподілу електричної енергії - відсутня.

Відповідно до договору № 12/09/22 від 12 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» (Постачальник) та ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» (Споживач), постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 5.9 договору № 12/09/22 від 12 вересня 2022 року споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника, або безпосередньо оператору системи, з яким споживач має діючий договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком № 2 до цього договору. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку за електричну енергію споживачу окремо вказувати суму вартості оплачуваної послуги з розподілу електричної енергії у складі оплати вартості електричної енергії.

Відповідач вказує, що у ході проведення перевірки комерційну пропозицію не було надано. У наданих до перевірки актах здачі - прийняття робіт (надання послуг) складених між ТОВ «Голден Гейт Енерджі» та ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» за період листопад 2022 року - вересень 2023 року, інформація щодо надання послуг передачі і розподілу електричної енергії - відсутня.

Згідно з додатково наданими документами у ході процедури адміністративного оскарження, а саме: комерційної пропозиції № 1 до договору з ТОВ «МАЙДАН- ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР» фактична ціна купованої електричної енергії у розрахунковому періоді визначається за формулою Цфакт = ЦКм + Тп + Трозп + Тпост, де:

ЦКм - середньозважена ціна купівлі електричної енергії у розрахунковому періоді на організованих сегментах ринку (ринок двохсторонніх договорів, ринок на добу на період, внутрішньодобовий ринок) та вартості врегулювання небалансів електричної енергії відповідно до щоденних погодинних обсягів споживання електричної енергії споживачем,

Тп - тариф на передачу електричної енергії оператора системи передачі;

Трозп - тариф на послуги з розподілу електричної енергії оператора системи розподілу, Тпост - тариф постачальника, Т пост=( ЦКм+Тп+Трозп)*0,06.

Сума коштів, яку має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію, визначається як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії на визначену у розрахунковому періоді фактичну ціну (Цфакт).

За висновком податкового органу, Товариство не надало щомісячний розрахунок фактичної ціни продажу електроенергії споживачам з урахуванням всіх витрат, а комерційна пропозиція не є первинним документом для бухгалтерського обліку. Крім того, Товариство в актах № ОУ-0000021 від 31 серпня 2022 року, № ОУ-0000023 від 30 вересня 2022 року зазначило послуги передачі електроенергії та послуги розподілу, що відповідає актам наданих послуг АТ «ХМЕЛЬНИЦЬКОБЛЕНЕРГО» від 31 серпня 2022 року № 6177, від №6596, за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року інформація щодо надання послуг передачі і розподілу електричної енергії - відсутня.

Отже, відповідач дійшов висновку, що Товариством завищено показники рядку 2050 звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму отриманих АТ «ХМЕЛЬНИЦЬКОБЛЕНЕРГО» послуг розподілу електроенергії та не перевиставлених на адресу ТОВ «МАЙДАН-ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР» у розмірі 195 816 грн.

Згідно з додатково наданими документами у ході процедури адміністративного оскарження, а саме: комерційної пропозиції № 1 до договору з ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» фактична ціна (тариф) за електричну енергію (Цф), яка зазначається в акті прийому-передачі електроенергії, розраховується за формулою (грн. за 1 кВт год без ПДВ) Цф = Ц1+Т + Р, де:

Ц1 - середньозважена ціна купівлі електричної енергії на РДН у місяці постачання електричної енергії (оприлюднюється на сайті ДП «Оператор ринку»);

Т - тариф на послуги з передачі електричної енергії мережами оператора системи передачі (ДП НЕК ''Укренерго'', грн. за 1 кВт год без ПДВ), затверджений постановою НКРНКП на відповідний період;

Р - тариф на послуги з розподілу електричної енергії мережами оператора системи розподілу, затверджений постановою НКРНКП на відповідний період.

Відповідач вказує, що Товариство не надало розрахунок фактичної ціни продажу електроенергії з урахуванням всіх витрат, а комерційна пропозиція не є первинним документом для бухгалтерського обліку

Крім того, Товариство в акті № ОУ-0000028 від 31 жовтня 2022 року зазначило послуги передачі електроенергії та послуги розподілу, що відповідає в акті наданих послуг ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 31 жовтня 2022 року № 0798-1. За період 3 листопада 2022 року по вересень 2023 року інформація щодо надання послуг передачі і розподілу електричної енергії - відсутня.

За висновком контролюючого органу, Товариством завищено р. 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на суму отриманих ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» послуг розподілу електроенергії та не перевиставлених на адресу ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» у розмірі 229 039 грн, у т.ч. за: 2022 рік - 30 660 грн, III квартали 2023 року - 198 379 грн.

Отже, на думку відповідача, Товариством завищено рядок 2180 Звіту про фінансові результати «Інші операційні витрати» у загальній сумі 34 115 721 грн, в тому числі за 2017 рік - 499 095 грн, 2018 рік - 1 428 152 грн, 2019 рік - 5 249 879 грн, 2020 рік - 10 343 394 грн, 2021 рік - 16 595 201 грн. та р. 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» у загальній сумі 9 715 868 грн, в тому числі за 2022 рік - 5 151 570 грн, ІІІ квартали 2023 року - 4 564 298 грн.

У підсумку, відповідач зробив висновок, що Товариством завищено інші операційні витрати та собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму отриманих послуг по передачі і розподілу електричної енергії від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», АТ «ХМЕЛЬНИЦЬКОБЛЕНЕРГО», ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» оскільки витрати згідно з пунктом 7 П(С)БО 16 «Витрати» не можливо прямо пов`язати з отриманням доходу, для якого вони здійснені, оскільки первинні документи по взаємовідносинам з ПрАТ «Харківський плитковий завод», ТОВ «МАЙДАН-ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР», ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» надані до перевірки, не містять інформації щодо надання послуг передачі і розподілу електричної енергії, оформлені без врахуванням сутності господарської операції; відповідності змісту операції, що зафіксовані в документах, реальним обставинам.

Окрім цього, при проведенні перевірки встановлено віднесення до складу інших операційних витрат (рядок 2180 Звіту про фінансові результати за III квартали 2023 року) суми і благодійного внеску перерахованого БФ «Фонд святого Валентина» у сумі 100 000 грн згідно з платіжним дорученням від 10 лютого 2023 року № 605.

При дослідженні додатка РІ до рядка 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» за III квартали 2023 року, а саме різниці, на які збільшується фінансовий результат, відповідач зробив висновок, що ТОВ «Голден Гейт Енерджі» не віднесено витрати безоплатно перерахованих коштів у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року до рядка 3.1.10 «Сума перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є і платниками податку (крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX ПК України, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких і застосовується положення підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України (підпункт 140.5.10 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за III квартали 2022 року у сумі 20 123 грн (100 000 - 79 876,22 (1 996 923 * 4 % = 79 876,22 грн). Таким чином, в порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140 ПК України, занижено різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України на суму 20 123 грн III квартали 2023 року.

Таким чином, за висновком податкового органу, встановлено порушення ТОВ «Голден Гейт Енерджі», зокрема, пункт 44.1 статті 44, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 140.5.9 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), пунктів 6, 7, 9.4 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248, статтю 4, частину п`яту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено суму податку на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 7 893 308 грн, в тому числі за 2017 рік - 89 837 грн, 2018 рік - 257 067 грн, 2019 рік - 944 978 грн, 2020 рік - 1 861 811 грн, 2021 рік - 2 987136 грн, 2022 рік - 927 283 грн, III квартали 2023 року - 825 196 грн.

Доводи касаційної скарги

В касаційній скарзі відповідач не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважає, що вони прийняті з неправильним застосування судами норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Покликаючись на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК України, без врахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 02 травня 2025 року у справі №640/12674/19.

Зокрема, відповідач не погоджується з висновком Шостого апеляційного адміністративного суду, а саме: «...Слід також зауважити, що не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені».

Проте, така позиція суду, на думку відповідача, прийнята без урахування висновку стосовно застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме в постанові Верховного Суду від 02 травня 2025 року у справі №640/12674/19, у якій суд касаційної інстанції по іншому застосував норму права (пункти 44.1, 44.6 статті 44, підпункт 134.1.1, пункту 134.1 статті 134, пункт 135.1 статті 135 ПК України), а саме касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнив частково, зокрема рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року скасував в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28 березня 2019 року № 2,№ 2 та № 2, а справу направив на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду та в мотивувальній частині рішення виклав наступні висновки щодо застосування вищезазначених норм права, а саме:

«Фактично суди при оцінці реальності господарських операцій обмежились виключно переліком наданих позивачем документів, що не відповідає основним засадам (принципам) адміністративного судочинства щодо диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі...», «...На думку Суду, оцінка господарських операцій позивача та його контрагентів у даному випадку вимагає ретельної перевірки обставин їх виконання. Установлення наведених обставин є необхідним для перевірки того, чи відображають надані платником первинні документи реальні факти господарської діяльності за спірними правочинами та чи є обґрунтованими доводи податкового органу, покладені в основу висновків акта перевірки, про порушення платником податкового законодавства.».

Відповідач просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року та рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі №320/35769/23, постановити нове рішення яким у задоволенні позову Товариства відмовити повністю.

15 серпня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» надав відзив на касаційну скаргу податкового органу, в якому стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції дослідили та надали оцінку в сукупності усім обставинам та первинним документам, які дійсно підтверджують реальність господарських операцій та підтверджують правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку позивачем.

Товариство вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими та такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу податкового органу - без задоволення.

Правове регулювання

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування - шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту. 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу.

Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу.

Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру і неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг (крім неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону, та неприбуткових організацій, до яких застосовуються положення підпункту 140.5.14 цього пункту), у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші, види звітності, що і використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з пунктом 7 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 П(С)БО 16 «Витрати» не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

За змістом пункту 11 підрозділу 10 розділу XX ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України, діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Висновки судів попередніх інстанцій

Оцінюючи надані сторонами докази в контексті висновків контролюючого органу по взаємовідносинам Товариства з ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», АТ «Харківобленерго», суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що пункт 2.1.3. Договору №1 від 25 липня 2014 року з ПрАТ «Харківський плитковий завод» встановлює обов`язок позивача (постачальника) прийняття на себе фактичних витрат з оплати транспортування електричної енергії, а пункт 1 Додаткової угоди №2 до цього договору від 01 липня 2019 року встановлює, що до ціни на електричну енергію входить вартість послуг з передачі електричної енергії.

Для забезпечення виконання умов Договору №1 від 25 липня 2014 року в частині забезпечення передачі (розподілу) електричної енергії ТОВ «ГОЛДЕН ГЕЙТ ЕНЕРДЖІ» укладено договір на передачу електроенергії з ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», на розподіл електроенергії з АТ «Харківоблеперго».

Суди попередніх інстанцій також установили, що вказані послуги передачі (розподілу) електроенергії від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» та АТ «Харківобленерго» підтверджені долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі послуги за липень - грудень 2019 року та за січень - грудень 2020, 2021, 2022, 2023 роки, отриманих від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» на суму 49 726 249,24 грн (з ПДВ); за липень - грудень 2017 року, за січень - грудень 2018, 2019, 2020, 2021, роки та січень, лютий, травень, липень 2022 року, отриманих від АТ «Харківобленерго» на суму 2 361 831,67 грн (з ПДВ), що також підтверджується в акті перевірки.

За висновком судів, всі акти приймання-передачі послуг утримують усі обов`язкові реквізити первинного документа та складені відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, послуги передачі (розподілу) електричної енергії фактично отримані позивачем та в наступному електричну енергію передано споживачам, витрати достовірно оцінені, сторонами підписані акти приймання-передачі, послуги оплачені Товариством, тобто відбулось зменшення активів (коштів) на підприємстві, а отже є витратами позивача, які на законних підставах були включені до Звіту про фінансовий результат.

Суди попередніх інстанцій констатували, що висновок контролюючого органу про завищення рядка 2180 «Інші операційні витрати» та р.2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансовий результат на суму 43 406 734 грн є неправомірним та безпідставним.

В оскаржуваних судових рішеннях також акцентовано на тому, що позивач, як постачальник електроенергії, та споживач ПрАТ «Харківський плитковий завод» щомісячно підписували видаткову накладну купівлі-продажу електроенергії в періоді з липня 2017 року по липень 2021 року, акт купівлі-продажу електричної енергії в періоді з серпня 2021 року по січень 2022 року, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) продажу електроенергії в періоді з лютого 2022 року по вересень 2023 року, з яких убачається загальна кількість поставленої та загальна вартість електричної енергії.

Суди врахували й те, що вартість послуг передачі (розподілу) електричної енергії ТОВ «Голден Гейт Енерджі» включало у продажну ціну електричної енергії, як одну із складових частин ціни, та формує загальну фактичну вартість електричної енергії, яка окрім цього включає вартість придбаної електроенергії, оплату праці працівників, орендну плату за офісне приміщення та інші господарські витрати.

Суди зазначили, що акти здачі - прийняття електричної енергії мають відповідне посилання на договір, на підставі якого вони складені, що є підтвердженням виконання обов`язків за цим договором.

Відхиляючи доводи контролюючого органу, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Відхилені судами й доводи відповідача щодо ненадання Товариством в повному обсязі письмових пояснень та додаткових документів. Зокрема, суди акцентували на тому, що в запиті ДПС у м. Києві від 16 лютого 2024 року № 2376/1/26-15-07-01-06 не було вимоги щодо надання розрахунку фактичної ціни продажу електроенергії, а також не було вимоги щодо надання пояснень щодо цього порушення.

В той же час, розрахунок фактичної ціни продажу електроенергії не є первинним документом для бухгалтерського та податкового обліку, так як в ньому не фіксується факт здійснення господарської операції. Проте первинними документами, що підтверджують вартість товару, роботи або послуги, є документи, які підтверджують витрати щодо кожної статті розрахунку.

Згідно з пунктом 11 П(С)БО 16 «Витрати» перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством самостійно. Водночас, якщо на підприємстві виробляється лише один вид продукції, то на ньому загальновиробничих (непрямих) витрат не буде. Для такого виробництва всі виробничі витрати є прямими.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій визнали, що позивач надав всі первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліках, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, а також регістри бухгалтерського обліку. Запитувані податковим органом документи такі як калькуляції, розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами з огляду на вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим віднесення цих документів до первинних бухгалтерських документів є безпідставним.

Окрім іншого, суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що споживач ПрАТ «Харківський плитковий завод» проводить оплату за електричну енергію позивачу відповідно до умов розділу 3 Договору № 1 від 25 липня 2014 року «Ціна, порядок оплати», Додаткової угоди №2 від 01 липня 2019 року, де ціна на електричну енергію складається з наступних складових:

- вартості купівлі електричної енергії на всіх сегментах Ринку електричної енергії,

- вартості послуг з передачі електричної енергії,

- вартості небалансів електричної енергії,

- націнку Постачальника.»

Отже, за висновком судів попередніх інстанцій, Товариство не зобов`язано окремо перевиставляти послуги ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» в сумі 49 726 249 грн та AT «Харківобленерго» в розмірі 2 361 831 грн на адресу споживача ПрАТ «Харківський плитковий завод», оскільки вони включені в ціну електроенергії і споживач оплачує їх в ціні товару.

Тобто, вартість послуг з передачі (розподілу) електричної енергії оплачував Постачальник (позивач) відповідно до умов Договору № 1 від 25 липня 2014 року, вартість послуг передачі електричної енергії відповідає фактично переданим об`ємам електричної енергії, які Постачальник поставив ПрАТ «Харківський плитковий завод», а вартість послуг з передачі (розподілу) електричної енергії включена в ціну електричної енергії, яка постачається ПрАТ «Харківський плитковий завод».

Наведене зумовило висновок судів про безпідставність доводів податкового органу щодо завищення р. 2180 Звіту про фінансовий результат «Інші операційні витрати» та р. 2050 Звіту про фінансовий результат «Собівартість реалізованої продукції» на суму отриманих від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» та AT «Харківобленерго» послуг з передачі електричної енергії та не перевиставлених на адресу ПрАТ «Харківський плитковий завод» у розмірі 43 406 734 грн.

Досліджуючи правовідносини щодо нарахування податку на прибуток на послуги розподілу AT «Хмельницькобленерго», суди попередніх інстанцій установили, що згідно з договором № 11/07/22 від 11 липня 2022 року позивач (постачальник) продає електричну енергію ТОВ «МАЙДАН-ВІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР» (Споживач) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Пункт 5.2 Договору встановлює, що спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника.

Додаток № 2 до Договору - Комерційна пропозиція

Відповідно до пункту 7 Комерційної пропозиції Додатку № 2 до Договору визначення способу оплати послуг з розподілу передбачає, що споживач здійснює оплату за послуги з розподілу електричної енергії через Постачальника.

Фактична ціна купованої електричної енергії у розрахунковому періоді визначається за формулою: середньозважена ціна купівлі електричної енергії на організованих сегментах ринку та вартості врегулювання небалансів електричної енергії відповідно до щоденних погодинних обсягів споживання електричної енергії Споживачем + тариф на передачу електричної енергії оператора системи передачі + тариф на послуги з розподілу електричної енергії оператора системи розподілу + тариф постачальника.

Сума коштів, яку має сплатити Споживач за спожиту в розрахунковому періоді е/е, визначається як добуток фактичного обсягу спожитої е/е на визначену у розрахунковому періоді фактичну ціну (пункт 2 Комерційної пропозиції).

Для забезпечення виконання пункту 7 Додатку № 2 до Договору позивачем укладено договір про надання послуг з розподілу з AT «Хмельницькобленерго».

На підтвердження отримання послуг підтверджено актами приймання-передачі послуги за серпень-грудень 2022 року та січень-вересень 2023 року на суму 248 800,06 грн (з ПДВ), які, в свою чергу, складені відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В акті перевірки Головне управління ДПС у м. Києві підтвердила наявність усіх актів, отриманих від AT «Хмельницькобленерго».

Пункт 5.10. Договору № 11/07/22 встановлює, що постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку за електроенергію споживачу окремо вказувати плату за послугу з розподілу. В наданих відповідачу Рахунках окремо вказана плата за розподіл.

Вартість послуг передачі (розподілу) електричної енергії ТОВ «Голден Гейт Енерджі» включає в продажну ціну електричної енергії, як одну із складових частин ціни, та формує загальну фактичну вартість електричної енергії, яка окрім цього включає вартість придбаної електроенергії, оплату праці працівників, орендну плату за офісне приміщення та інші господарські витрати. При цьому, договір не містить вимоги фактичну продажну ціну в актах здачі - прийняття розділяти на складові частини.

Суди попередніх інстанцій вдруге звернули увагу на те, що законодавством не встановлена ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі, відповідно відсутнє нормативне зобов`язання щодо внесення до актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) окремо інформацію про надання послуг розподілу, яка включена в фактичну ціну, про що зазначалося раніше в тексті позовної заяви.

Таким чином, законодавством не встановлено обов`язок постачальника перевиставляти послуги розподілу електричної енергії, оскільки в даному випадку АТ «Хмельницькобленерго» на адресу ТОВ «МАЙДАН-ВІЛЬСЬКИЙ КАРЄР», так як Споживач оплачує їх в ціні товару, плата за послугу з передачі (розподілу) електричної енергії вказувалась при виставлені рахунків Споживачу відповідно до п.5.10 Договору.

На підставі зазначеного суди визнали безпідставними та непідтвердженими висновки відповідача про завищення р.2050 Звіту про фінансовий результат «Собівартість реалізованої продукції» адміністративні витрати на суму отриманих від АТ «Хмельницькобленерго» послуг з розподілу електроенергії та неперевиставлених на адресу ТОВ «МАЙДАН-ВІЛЬСЬКИЙ КАРЄР».

Досліджуючи взаємовідносини Товариства з ПрАТ «ДТЕК «КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», суди попередніх інстанцій установили, що згідно з Договором № 12/09/22 від 12 вересня 2022 року позивач (Постачальник) продає електричну енергію ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ» (Споживач) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Пункт 5.1 Договору встановлює, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього Договору.

За Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього Договору.

Відповідно до пункту 5.2 Договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника, яка є Додатком №2 до цього Договору.

Згідно з пунктом 5.9 Договору спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього Договору.

Додаток № 2 до Договору - Комерційна пропозиція №1, а саме пункт 5 Комерційної пропозиції передбачає, що спосіб оплати послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» зазначає, що Споживач здійснює оплату за послуги з розподілу електричної енергії через Постачальника за тарифами на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженими НКРЕКП на відповідний період, пункт 2 Комерційної пропозиції: Ціна (тариф) електричної енергії» встановлює, що фактична ціна (тариф) за електричну енергію, яка зазначається в акті прийому- передачі електроенергії, розраховується за формулою (грн. за 1кВт.год, без ПДВ): середньозважена ціна купівлі електричної енергії на РДН у місяці постачання електричної енергії + тариф на послуги з передачі електричної енергії мережами Оператора системи передачі + тариф на послуги з розподілу електричної енергії мережами Оператора системи розподілу.

Для забезпечення виконання пункту 5 Додатку № 2 до Договору, ТОВ «Голден Гейт Енерджі» уклав договір про надання послуг з розподілу з ПрАТ «ДТЕК «КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Надання послуг підтверджено актами приймання-передачі послуги за жовтень-грудень 2022 року та січень-вересень 2023 року, отриманих від ПрАТ «ДТЕК «КИЇВСЬКІЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на суму 295 926,20 грн (з ПДВ) які, в свою чергу, складені відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підтвердження висновків відповідача про завищення р. 2050 Звіту про фінансовий результат «Собівартість реалізованої продукції» адміністративні витрати на суму отриманих від ПрАТ «ДТЕК «КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» послуг з розподілу електроенергії та неперевиставлених на адресу ПрАТ «ЗАВОД СКЛОВИРОБІВ».

Серед іншого, суди звернули увагу на те, що різниці, які виникають відповідно до положень Кодексу і які шляхом коригування мають збільшити фінансовий результат до оподаткування були відсутні в звітних періодах з 01 липня 2017 року по 30 червня 2023 року. Позивач не приймав рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці.

Суди наголосили, що вартість електричної енергії, переданої Споживачу (Покупцю) містить не тільки вартість самої електричної енергії, але й усі витрати, пов`язані з її придбанням, що відповідає приписам П(С)БО 16 «Витрати» та пункту 138.8 ПК України.

Позивач не отримував кредити чи позики для здійснення оплати за послуги передачі (розподілу) електричної енергії операторам систем, що встановив відповідач під час проведення перевірки, проте послуги оплачені повністю, за винятком суми 577 823,18 грн, що є поточною кредиторською заборгованістю перед ПрАТ «НЕК «Укренерго».

Також, в акті перевірки відображено існування поточної і дебіторської заборгованості AT «Хмельницькобленерго» в розмірі 23718,86 грн та ДТЕК «КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» в розмірі 29 072,16 грн.

Отже, вказані обставини додатково підтверджують, що кошти на оплату послуг позивач отримував від Споживачів, оскільки витрати на оплату послуг передачі (розподілу) включені в ціну електричної енергії.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26 березня 2024 року №.

Висновки Верховного Суду за результатами касаційного розгляду

Доводи касаційної скарги контролюючого органу про те, що господарські операції з постачання електричної енергії та послуг з її передачі (розподілу) не підтверджені належними первинними документами, колегія суддів Верховного Суду оцінює як формальні, необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Так, податковий орган наполягає, що акти приймання-передачі електроенергії не містять достатньої деталізації щодо змісту наданих послуг, а тому не можуть підтверджувати їх реальність.

Колегія суддів Верховного Суду відхиляє цей довід, оскільки, як установили суди попередніх інстанцій, всі первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять всі обов`язкові реквізити (назву документа, дату, зміст операції, одиницю виміру, підписи відповідальних осіб тощо) та безпосередньо підтверджують факт отримання послуг від АТ «Харківобленерго», ПрАТ «НЕК «Укренерго», ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», АТ «Хмельницькобленерго». Вимога щодо «деталізації» змісту господарської операції понад установлений законом перелік не передбачена жодною нормою.

Отже, сам по собі недолік описової частини документа не може бути підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо така операція реально відбулася, що підтверджується договорами, рахунками та даними бухгалтерського обліку.

Щодо твердження податкового органу про «неперевиставлення» вартості послуг споживачам слід зазначити, що суди попередніх інстанцій установили, що за умовами договорів та додаткових угод до них, вартість послуг з передачі та розподілу електричної енергії включається до ціни електроенергії, що постачається споживачам. Споживачі сплачують єдину ціну, до складу якої входять: вартість купівлі електричної енергії на ринку; тарифи за послуги з передачі та розподілу електроенергії, інші складові, зокрема, адміністративні витрати тощо.

Висновки контролюючого органу щодо порушення Товариством вимог П(С)БО 16 «Витрати», тобто відсутність реального зв`язку між витратами і доходами, спростовані під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, оскільки в межах спірних правовідносин установлено, що послуги передачі електроенергії є необхідною умовою продажу електроенергії споживачам, тобто мають прямий причинно-наслідковий зв`язок із формуванням доходу. Отже, такі послуги фактично є елементом собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), визначеної за рядком 2050 Звіту про фінансові результати. Тому колегія суддів Верховного Суду погоджується, що такі витрати є виробничими, прямими і правомірно відображені у фінансовій звітності позивача.

Доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду та суперечать установленим судами фактичним обставинам. Податковий орган не довів відсутності реальних господарських операцій, а також не надав доказів, які б спростовували достовірність первинних документів платника податків.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що господарські операції з придбання та передачі (розподілу) електричної енергії були реальними, здійснені в межах звичайної діяльності підприємства, а первинні документи (договори, акти, рахунки, регістри бухгалтерського обліку) відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вартість послуг з передачі (розподілу) електроенергії є складовою частиною ціни електроенергії, що реалізується споживачам, а тому не підлягає окремому «перевиставленню».

Витрати на оплату послуг передачі електроенергії безпосередньо пов`язані з отриманням доходу від її реалізації, тому правомірно віднесені до складу собівартості реалізованої продукції та інших операційних витрат відповідно до пунктів 7, 9, 11 П(С)БО 16 «Витрати».

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми Податкового кодексу України, зокрема пункти 44.1, 44.2, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункти 135.1, 135.5 статті 135 ПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судами вже надано належну оцінку. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України, Верховний Суд не має повноважень щодо переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій, якщо ті зробили це в межах своїх повноважень і без порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для донарахування Товариству податку на прибуток та протиправність податкового повідомлення-рішення від 26 березня 2024 року №.

Доводи касаційної скарги в частині посилання на постанову Верховного Суду від 02 травня 2025 року у справі №640/12674/19, якою справу було направлено на новий розгляд, є безпідставними.

По-перше, зазначена постанова не є остаточним рішенням у справі, не містить висновків щодо правильності застосування норм матеріального права, а лише констатує неповноту з`ясування фактичних обставин судами попередніх інстанцій. Відповідно, в ній не сформовано правової позиції Верховного Суду. По-друге, наведена постанова стосується виключно процесуальних аспектів оцінки доказів, зокрема належності та допустимості первинних документів.

Таким чином, посилання скаржника на зазначену постанову є помилковим і не може бути прийняте судом касаційної інстанції як підстава для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки відсутній остаточний правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а наведені мотиви мають виключно оцінювальний характер.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 320/29942/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк