Справа № 240/18898/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/18898/24

категорія 112050000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом № 1914/1128 від 18.04.2024, про відмову у виплаті позивачу грошового забезпечення належного її сину ОСОБА_2 , яке передбачено п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити з 26.06.2023 (з урахуванням виплачених сум) позивачу грошове забезпечення належного її сину ОСОБА_2 , яке передбачено п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , син позивача, був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 18.02.2023. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58-РС від 31.03.2023 його призначено на посаду стрільця-снайпера. 25.06.2023 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області ОСОБА_2 отримав поранення, несумісне з життям, і загинув, тіло евакуювали 28.06.2023. ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, передбаченого Порядком № 884. Листом № 1914/1128 від 18.04.2024, отриманим позивачем 24.05.2024, військова частина повідомила про припинення виплат через наявність повнолітньої доньки ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Позивач вважає відмову протиправною, оскільки ОСОБА_3 не проживає за адресою військовослужбовця і не підтримує з ним зв`язків із 2000 року. Позивач стверджує, що право на виплати мають вона та ОСОБА_4 , батько військовослужбовця, який від цих виплат відмовився.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 05.05.2025, відповідач зазначив, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу 18.02.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 і призначений на посаду стрільця-снайпера наказом № 58-РС від 31.03.2023. ІНФОРМАЦІЯ_2 він загинув під час виконання бойового завдання, що підтверджено актом службового розслідування від 24.10.2024. 25.07.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату грошового забезпечення, і виплати здійснювалися до листопада 2023 року. 13.11.2023 ОСОБА_3 , донька військовослужбовця, також подала заяву про виплати. Військова частина НОМЕР_1 призупинила виплати ОСОБА_1 через наявність повнолітньої доньки, посилаючись на п. 5 Порядку № 884. Грошові кошти нараховуються на депонований рахунок до виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки виплати призупинено правомірно. Крім того, відповідач зазначає, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, оскільки знала про порушення своїх прав із грудня 2023 року, але звернулася до суду лише 01.10.2024.

Судом зупинялося провадження у справі до отримання витребуваних доказів, яке ухвалою від 05.11.2025 поновлено.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

18.02.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , 1974 року народження, уродженця Житомирської області Любарського району села Веселка, призвано на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58-РС від 31.03.2023 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.

25.06.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області в ході штурмових дій позицій противника та ворожого обстрілу ОСОБА_2 отримав поранення, несумісне з життям

Евакуацію тіла, ймовірно належного ОСОБА_2 , здійснено 28.06.2023. Акт службового розслідування від 13.09.2023 за вх. № 11651 встановив факт зникнення ОСОБА_2 безвісти в результаті бойового ураження підрозділами збройних сил російської федерації з 25.06.2023 під час виконання службових завдань із забезпечення оборони України.

Акт службового розслідування від 24.10.2024 за вх. № 26539С констатував смерть ОСОБА_2 26.06.2023 поблизу населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області в період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини та участі в бойових діях.

25.07.2023 ОСОБА_1 , мати військовослужбовця, звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, передбаченого Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, з доданням необхідних документів.

ОСОБА_4 , батько військовослужбовця, від виплати йому грошового забезпечення відмовився.

Виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалися військовою частиною НОМЕР_1 з липня 2023 року по листопад 2023 року включно.

13.11.2023 ОСОБА_3 , повнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , подала до військової частини НОМЕР_1 заяву про виплату їй грошового забезпечення батька як безвісно відсутнього.

У грудні 2023 року військова частина НОМЕР_1 призупинила виплати ОСОБА_1 у зв`язку з надходженням заяви від ОСОБА_3 та необхідністю визначення кола осіб, які мають право на отримання коштів відповідно до черговості.

17.01.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про відновлення виплат грошового забезпечення.

Листом № 1914/1128 від 18.04.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про припинення виплат у зв`язку з наявністю повнолітньої доньки ОСОБА_2 , посилаючись на пункт 5 Порядку № 884, при цьому лист отриманий позивачем через ІНФОРМАЦІЯ_5 24.05.2024 за вх. № 1190.

Вважаючи відмову у продовженні виплат грошового забезпечення, оформлену листом № 1914/1128 від 18.04.2024, протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

За приписами пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Передбачені пунктом 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

Суд звертає увагу, що законодавець встановив обов`язкову кваліфікуючу ознаку для повнолітніх дітей військовослужбовця "які проживають разом з нею (ним)", тобто разом з військовослужбовцем.

Наступну чергу складають законні представники (опікуни, піклувальники) неповнолітніх дітей, усиновлювачі.

У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

З витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009788039 вбачається, що ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу № 395 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.08.2024 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

З відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 з 28.11.2014 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, суд прийшов до переконання, що повнолітня донька військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не належить до кола осіб, які проживають разом із ним.

Таким чином, ОСОБА_3 , як повнолітня донька, яка не проживала разом із батьком-військовослужбовцем, не набула права на отримання його грошового забезпечення відповідно до Порядку № 884. Отже, вона не є членом сім`ї, який має пріоритетне право перед батьками.

Також суд має вирішити, чи мають право на виплату батьки ОСОБА_2 , враховуючи формулювання "якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей".

Буквальне тлумачення цієї норми може призвести до висновку, що оскільки у ОСОБА_2 формально є дитина, то його батьки також не мають права на виплату. Однак такий підхід суперечить меті та духу законодавства про соціальний захист сімей військовослужбовців і призводить до абсурдної ситуації, коли грошове забезпечення, гарантоване державою, не може отримати жоден член сім`ї.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував на необхідності застосування цільового та системного способів тлумачення правових норм. Метою Порядку № 884 є матеріальна підтримка членів сім`ї, які втратили зв`язок та фінансову підтримку з боку військовослужбовця.

Тому фразу "не мають дітей" слід тлумачити у системному зв`язку з попередніми положеннями цього ж пункту, а саме: "не мають дітей, які б мали право на отримання цього грошового забезпечення згідно з цим Порядком".

Оскільки донька ОСОБА_2 не відповідає критерію спільного проживання і, як наслідок, не має права на виплату, то для цілей застосування п. 3 Порядку № 884 виникає ситуація, за якої відсутні члени сім`ї попередніх черг, що мають право на виплату. Отже, таке право переходить до наступної черги, а саме до батьків.

Отже, із урахуванням встановлених при розгляді цієї справи обставин та відмови батька позивача, єдиною особою яка має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця є його мати та позивач у справі - ОСОБА_1 .

Відповідач, призупиняючи виплати позивачці та обґрунтовуючи свою відмову наявністю повнолітньої доньки, посилався на п. 5 Порядку № 884, який передбачає, що у разі подання письмової заяви іншим членом сім`ї, який має пріоритетне право, виплата припиняється. Однак як встановив суд, донька військовослужбовця не мала такого пріоритетного права. Тому дії відповідача щодо припинення виплат та подальша відмова, оформлена листом № 1914/1128 від 18.04.2024, є протиправними, оскільки вчинені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Щодо дотримання строку звернення до суду

Відповідач у відзиві на позовну заяву та окремій заяві стверджує, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки про припинення виплат їй стало відомо у грудні 2023 року, а до суду вона звернулася лише 01.10.2024.

Суд вважає цей довід безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що припинення виплат у грудні 2023 року є дією, яка свідчила про можливе порушення прав позивача. Однак вона скористалася своїм правом на досудове врегулювання та звернулася до відповідача 17.01.2024 для з`ясування причин та поновлення виплат. Остаточним проявом позиції суб`єкта владних повноважень був лист № 1914/1128 від 18.04.2024, який містить чітку відмову у виплаті грошового забезпечення. Саме з дати отримання цього листа особа достеменно дізналася про порушення своїх прав.

Позовну заяву було подано до суду 01.10.2024.

Таким чином, з моменту офіційної відмови (18.04.2024) до моменту подання позову (01.10.2024) не минуло шести місяців, а отже, позивач не пропустила строк звернення до адміністративного суду.

Разом із тим, суд зазначає, що будь-які рішення щодо виплат приймаються наказами начальника військової частини. Оскільки таких наказів матеріали справи не містять і судом не встановлено конкретної дати призупинення виплат, ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплат позивачу грошового забезпечення, належного її сину ОСОБА_2 , та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити з 26.06.2023 (з урахуванням виплачених сум) позивачу грошове забезпечення її сина ОСОБА_2 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 26.06.2023 (з урахуванням виплачених сум) грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 05 листопада 2025 р.

05.11.25