Справа № 260/4987/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 року м. Ужгород№ 260/4987/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 29 травня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з МПЗ відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) Державної організації (установа, заклад) Військової частини № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) старшим лейтенантом ОСОБА_2 .

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2025 року Державною прикордонною службою України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) прийнято рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону. Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки посадовій особі відповідача було надано всі необхідні документи, що підтверджують його право на перетин кордону.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки в ході проведення перевірочних заходів встановлено, що відповідно до інформації яка зберігається у відомчій базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», протягом 2022-2023 року супровід ОСОБА_3 вже здійснювали двоє чоловіків, які не виконали п. 2.1 Правил №57, а саме не повернулися в Україну разом з особою, яку вони супроводжували. Враховуючи викладене, 29.05.2025 року відносно ОСОБА_1 було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, у зв`язку з порушенням умов супроводу під час попереднього виїзду, а саме вимог абз. 13 п. 2.1 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, зміст якої аналогічний викладеному у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.11.2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб 20.11.2024 року, про що складено відповідний актовий запис № 2666. Після укладення шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1 .

На підставі довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 666572, ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.07.2025 року. Зазначене підтверджується також відомостями пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 .

Згідно відомостей «Резерв +» позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі пункту 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на строк до 07 серпня 2025 року.

29 травня 2025 року заступником начальника відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, яким відмовлено позивачу у виїзді з України, оскільки позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України під час дії правового режиму воєнного стану, у зв`язку із відсутністю підстав виїзду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

Враховуючи викладене, право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежене в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, дія вказаного режиму триває і на час розгляду цієї справи у суді.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до п.3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009р. №1710-VI (далі - Закон №1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно з вимогами Закону №1710-VI повноваженнями щодо надання особам, у тому числі й громадянам України призовного віку, дозволу на перетинання державного кордону України надані уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України (статті 3, 6 Закону №1710-VI).

Згідно п.8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

При цьому п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 (у редакції, на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2-1 названих Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Отже, з наведених положень чинних на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що право виїзду за межі України в умовах воєнного стану мають особи, які мають дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таку дружину для виїзду за межі України. Однак таке право обумовлено наявністю сукупності наступних підстав: наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Судом встановлено, що 29.05.2025 р. позивачем при спробі перетину державного кордону України через пункт пропуску «Чоп (Тиса)» разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, уповноваженій особі були надані для перевірки усі необхідні документи, визначені абзацом 3 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57, які підтверджували родинні зв`язки між позивачем та його дружиною та її інвалідність ІІІ групи.

Відповідач не заперечував у поданому відзиві щодо подання позивачем вказаних вище документів та не наводив жодних зауважень щодо таких.

Водночас, підставою для відмови позивачу у виїзді з України слугувало те, що протягом 2022-2023 року супровід ОСОБА_3 вже здійснювали двоє чоловіків ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), які не виконали п. 2.1 Правил №57, а саме не повернулися в Україну разом з особою, яку вони супроводжували.

Суд звертає увагу, що наявність у відповідача інформації про те, що до України не повернулися інші особи, які раніше супроводжували ОСОБА_3 , як особу з інвалідністю ІІІ групи, не може слугувати правовою підставою для відмови саме позивачу в перетинанні державного кордону України, за наявності в останнього на те законних підстав, визначених абзацом 3 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Так, згідно абзацу 13 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначені в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту, які супроводжували осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, для виїзду за межі України, зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували.

При цьому, відповідальність за вказані вище дії щодо неповернення на територію України має нести саме та особа, на яку вказаними вище положеннями покладено обов`язок повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України, зокрема, особи з інвалідністю, а не позивач.

Суд звертає увагу, що відповідно до змісту статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

Водночас, в оскаржуваному рішенні не зазначено правової підстави для прийняття відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачем, а така підстава як «тимчасове обмеження у праві виїзду з України під час дії правового режиму воєнного стану, у зв`язку із відсутністю підстав виїзду» не ґрунтується на положеннях закону.

Отже, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі законодавства, яке регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав про визнання протиправним та скасування спірного рішення від 29.05.2025 року про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновок, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29 травня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 , прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з МПЗ відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька