Справа № 160/9316/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/9316/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя Бухтіярова М.М.) в справі № 160/9316/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправним та скасування рішення про відмову у задоволенні заяви в призначенні пенсії за віком від 24 грудня 2024 року;

зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 24 грудня 2024 року;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 08 січня 1986 року: з 05 грудня 1991 року по 23 березня 1992 року, з 01 січня 1995 року по 01 грудня 1995 року, з 30 серпня 2004 року по 08 квітня 2005 року в подвійному розмірі, з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року в подвійному розмірі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.12.2024 №59 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди його роботи: з 05.12.1991 по 23.03.1992 та з 01.01.1995 по 01.12.1995.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоди його роботи з 30.08.2004 по 08.04.2005 та з 01.04.2017 по 28.02.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди діяльності, зазначеними у трудовій книжці НОМЕР_2 від 08.01.1986: з 05.12.1991 по 23.03.1992 через відсутність назви підприємства при прийнятті; з 01.01.1995 по 01.12.1995 через виправлення дати наказу про звільнення.

Щодо зарахування у подвійному розмірі періодів з 30.08.2004 по 08.04.2005 з 01.04.2017 по 28.02.2018 вказує, що відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Оскільки цей закон набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року, тому правомірно не враховано стаж з 01.01.2004 по 12.03.2024 року у подвійному розмірі, ця норма не поширюється на працівників, які продовжують працювати у закладах відділень охорони здоров`я після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.12.2024 №59 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Означене рішення від 27.12.2024 №59 обґрунтоване наступним.

Згідно з наданими документами стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, становить 28 років 5 місяців 9 днів, страховий стаж - 26 років 11 місяців 1 день. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.01.1986 до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 05.12.1991 по 23.03.1992, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162: з 01.01.1995 по 01.12.1995, так як виправлена дата наказу про звільнення, чим порушено п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 59 на дату звернення 24.12.2024 страховий стаж позивача становить 28 років 5 місяців 09 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 01.09.1979 по 17.07.1982, з 01.09.1982 по 21.10.1983, з 24.10.1983 по 02.11.1985, з 08.01.1936 по 18.07.1986, з 13.09.1986 по 20.06.1990, з 02.08.1990 по 29.11.1991, з 30.03.1392 по 14.08.1992, з 15.08.1392 по 23.06.1993, з 20.05.1996 по 15.09.1997, з 03.11.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 29.08.2004, з 30.08.2004 по 08.04.2005, з 09.04.2005 по 31.12.2007, з 01.01.2003 по 31.12.2009, з 01.04.2010 по 30.06.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 05.11.2015 по 31.07.2016, з 01.04.2017 по 23.02.2018, з 25.04.2018 по 02.11.2018, з 01.05.2019 по 04.05.2019.

Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 05.12.1991 по 23.03.1992 та з 01.01.1995 по 01.12.1995 суд першої інстанції вказав, що з розрахунку стажу (форма РС-право) номер ПС: 59 станом на дату звернення (24.12.2024), наявного в матеріалах справи, спірні періоди роботи з 05.12.1991 по 23.03.1992 та з 01.01.1995 по 01.12.1995 не зараховані до страхового стажу.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.01.1986, у вказані періоди позивач працював на наступних посадах та на таких підприємствах:

з 05.12.1991 по 21.02.1992 учнем складача потягів в Дніпропетровському відділі Придніпровської залізниці (записи №№10-11);

з 22.02.1992 по 23.03.1992 складачем потягів IV розряду в Дніпропетровському відділі Придніпровської залізниці (записи №№11-12);

з 01.01.1995 по 01.12.1995 старшим інженером в ПКФ Раметал (записи №№17-18).

Оскільки записами трудової книжки позивача підтверджено його трудову діяльність з 05.12.1991 по 21.02.1992, з 22.02.1992 по 23.03.1992 та з 01.01.1995 по 01.12.1995, трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення з роботи, а також підписи уповноважених працівників та печатки підприємств, суд першої дійшов висновку, що ці періоди мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, переведення, звільнення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу), а працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Щодо обрахунку стажу за періоди роботи з 30.08.2004 по 08.04.2005 та з 01.04.2017 по 28.02.2018 в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення суд першої інстанції вказав, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.01.1986 позивач у спірні періоди працював:

з 30.08.2004 по 08.04.2005 на посаді палатної молодшої медичної сестри Української психіатричної лікарні з суворим наглядом м. Дніпропетровськ (записи №№24-25);

з 01.04.2017 по 28.02.2018 на посаді молодшої медичної сестри психіатричного відділення до укомплектування посади штатним військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_4 (записи №№31-32).

Відомості в трудовій книжці підтверджені і довідками уточнюючого характеру.

Відповідно до довідки Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України ДОР від 02.04.2024 №05-16/48 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Українській психіатричній лікарні з суворим наглядом з 30.08.2004 по 08.04.2005 на посаді молодшої медсестри палатного відділення №1, що передбачена Списком №2 код КП5132, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, та виконував нагляд за психічно хворими; пільговий стаж складає 0 років 7 місяців 09 днів.

Відповідно до довідки військової частина НОМЕР_4 Міністерства оборони України від 26.03.2024 №120 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, вона видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала робочу зміну (згідно графіка чергувань) у військовій частині НОМЕР_4 тимчасово на посаді молодшої медичної сестри психіатричного відділення до укомплектування посади штатним військовослужбовцем, що передбачена Списком №2 код КП 515400921, підпунктами 3, пункту 4, розділу XXIV Установи охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, виробничі фактори праця з психічними хворими; пільговий стаж складає 0 років 10 місяців 27 днів.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що позивач у періодах з 30.08.2004 по 08.04.2005 та з 01.04.2017 по 28.02.2018 працював в психіатричних закладах охорони здоров`я.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення та в силу приписів пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я підлягають зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі, а відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача в психіатричних закладах охорони здоров`я з 30.08.2004 по 08.04.2005 та з 01.04.2017 по 28.02.2018 у подвійному розмірі, відповідач діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права зобов`язав відповідача зарахувати в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоди його роботи з 30.08.2004 по 08.04.2005 та з 01.04.2017 по 28.02.2018.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком, а матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи також на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд першої інстанції з метою належного та ефективного захисту прав позивача зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 24.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 24 грудня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 27 грудня 2024 року №59 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, становить 28 років 5 місяців 9 днів, страховий стаж - 26 років 11 місяців 1 день.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.01.1986 до страхового стажу не враховано періоди роботи:

з 05.12.1991 по 23.03.1992, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті, чим порушено п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162;

з 01.01.1995 по 01.12.1995, так як виправлена дата наказу про звільнення, чим порушено п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до розрахунку стажу форми РС-право на дату звернення 24.12.2024 року страховий стаж позивача становить 28 років 5 місяців 09 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 01.09.1979 по 17.07.1982, з 01.09.1982 по 21.10.1983, з 24.10.1983 по 02.11.1985, з 08.01.1936 по 18.07.1986, з 13.09.1986 по 20.06.1990, з 02.08.1990 по 29.11.1991, з 30.03.1392 по 14.08.1992, з 15.08.1392 по 23.06.1993, з 20.05.1996 по 15.09.1997, з 03.11.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 29.08.2004, з 30.08.2004 по 08.04.2005, з 09.04.2005 по 31.12.2007, з 01.01.2003 по 31.12.2009, з 01.04.2010 по 30.06.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 05.11.2015 по 31.07.2016, з 01.04.2017 по 23.02.2018, з 25.04.2018 по 02.11.2018, з 01.05.2019 по 04.05.2019.

Усі періоди зараховані в одинарному розмірі.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки, а також питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавст-вом, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи пер-соніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяль-ності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передба-чених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтвер-джує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Мініс-трів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встанов-люється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються до-відки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчен-ня, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Підставою незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 05.12.1991 по 23.03.1992 та з 01.01.1995 по 01.12.1995 є порушення порядку ведення трудової книжки, а саме періоду з 05.12.1991 по 23.03.1992 через відсутність назви підприємства при прийнятті, що є порушення п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162; з 01.01.1995 по 01.12.1995 з підстави виправлення дати наказу про звільнення, чим порушено п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в уста-новах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 08.01.1986 містить наступні записи:

з 05.12.1991 по 21.02.1992 учнем складача потягів в Дніпропетровському відділі При-дніпровської залізниці (записи №№10-11);

з 22.02.1992 по 23.03.1992 складачем потягів IV розряду в Дніпропетровському відділі Придніпровської залізниці (записи №№11-12);

з 01.01.1995 по 01.12.1995 старшим інженером в ПКФ «Раметал» (записи №№17-18).

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Згідно з пунктом 2.13 Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача.

Стосовно питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

До цього моменту пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 , а також довідками Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ДОР від 02 квітня 2024 року №05-16/48 та військової частина НОМЕР_4 Міністерства оборони України від 26 березня 2024 року №120 підтверджено, що позивач у спірний період (з 05 грудня 1991 року по 23 березня 1992 року, з 01 січня 1995 року по 01 грудня 1995 року, з 30 серпня 2004 року по 08 квітня 2005 року в подвійному розмірі, з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року) працював у психіатричних закладах охорони здоров`я.

Так, трудовою книжкою серії НОМЕР_2 підтверджено, що позивач у спірні періоди працював:

з 30.08.2004 по 08.04.2005 на посаді палатної молодшої медичної сестри Української психіатричної лікарні з суворим наглядом м. Дніпропетровськ (записи №№24-25);

з 01.04.2017 по 28.02.2018 на посаді молодшої медичної сестри психіатричного відділення до укомплектування посади штатним військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 (записи №№31-32).

Відповідно до довідки Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ДОР від 02 квітня 2024 року №05-16/48 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Українській психіатричній лікарні з суворим наглядом з 30 серпня 2004 року по 08 квітня 2005 року на посаді молодшої медсестри палатного відділення №1, що передбачена Списком №2 код КП5132, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, та виконував нагляд за психічно хворими; пільговий стаж складає 0 років 7 місяців 09 днів.

Довідкою військової частина НОМЕР_4 Міністерства оборони України від 26 березня 2024 року №120 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, доводиться, що ОСОБА_1 працював робочу зміну (згідно з графіком чергувань) у військовій частині НОМЕР_4 тимчасово на посаді молодшої медичної сестри психіатричного відділення до укомплектування посади штатним військовослужбовцем, що передбачена Списком №2 код КП 515400921, підпунктами 3, пункту 4, розділу XXIV «Установи охорони здоров`я», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, виробничі фактори праця з психічними хворими; пільговий стаж складає 0 років 10 місяців 27 днів.

Заклад з надання психіатричної допомоги включено до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385 (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 розділу 1).

Відтак, є доведеним, що позивач у періоді з 30 серпня 2004 року по 08 квітня 2005 року та з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року працював в психіатричних закладах охорони здоров`я.

Наведене вище правове регулювання дає суду підстави для висновку, що зазначені період роботи позивача мають бути зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі.

Приведений висновок відповідає правовій позиції, викладений Верховний Судом у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року в справі №462/1713/17, від 20 квітня 2022 року в справі № 214/3705/17.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність зарахування органами Пенсійного фонду України позивачу в одинарному розмірі періоду роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я.

Доводи апелянта повторюють зміст відзиву на позовну заяву та спростовані висновками суду, викладеними в цьому рішенні.

Стосовно аргументу апелянта про те, право на зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788-ХІІ стосується стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає наступне.

Так, стаття 60 Закону № 1788-ХІІ є чинною, а приписи статті 24 Закону №1058-IV не скасовують положень статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Крім того, пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічне правозастосування висловлено Верховним Судом у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є типовою, предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в справі № 160/9316/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в справі № 160/9316/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 05 листопада 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко