Справа № 160/10687/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/10687/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (суддя Озерянська С.І.) в справі № 160/10687/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) про:

визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 28 березня 2025 року № 63 про відмову в призначенні пенсії за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Одеській області, які полягають в не зарахуванні до пільгового стажу по Списку № 1 періодів її роботи з 03.08.2015 року по 06.02.2017 року включно та з 07.02.2017 року по 28.02.2025 включно;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди її роботи з 03.08.2015 року по 06.02.2017 року включно та з 07.02.2017 року по 28.02.2025 включно; повторно розглянути заяву від 20.03.2025 року про призначення пенсії за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити їй пенсію за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.03.2025 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.03.2025 року за № 63 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2025 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням зарахованого до пільгового стажу періоду роботи та з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Одеській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії, адже відсутність підтвердження необхідного пільгового стажу належними доказами не породжує для останнього виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 45 років, 20.03.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення від 28.03.2025 року за № 63, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за відсутності необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців та недосягненням необхідного пенсійного віку 50 років.

У рішенні також зазначено, що вік заявниці 45 років, страховий стаж особи становить 16 років 06 місяців 17 днів, пільговий стаж по Списку №1 становить 00 років. До страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком №1 згідно пільгової довідки від 28.02.2025 № 142, а саме: з 03.08.2015 по 06.02.2017, оскільки згідно трудової книжки від 05.05.1998 НОМЕР_1 заявниця працювала за Списком № 2; з 07.02.2017 по 28.02.2025, оскільки відсутня інформація про номер робочого місця заявниці.

Враховуючи правову позицію рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії при досягненні 45-річного віку за умови наявності необхідного страхового (15 років) та пільгового стажу (7,6 років) у відповідності до п. а статті 13 Закону №1788-XII, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.03.2025 року за № 63 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції також вважав протиправним незарахування до пільгового стажу за Списком №1 період роботи?з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року, вказавши, що цей період є документально підтвердженим.

Суд першої інстанції зазначив про передчасність висновків щодо відмови відповідачем у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 03.08.2015 року по 06.02.2017 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2025 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів роботи та з урахуванням висновків суду.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 20 березня 2025 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 28 березня 2025 року № 63 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців та недосягненням необхідного пенсійного віку 50 років.

У рішенні зазначено, що вік заявниці 45 років, страховий стаж особи становить 16 років 06 місяців 17 днів, пільговий стаж по Списку №1 становить 00 років. До страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком №1 згідно з пільговою довідкою від 28.02.2025 № 142, а саме: з 03.08.2015 по 06.02.2017, оскільки згідно з трудовою книжкою від 05.05.1998 НОМЕР_1 заявник працювала за Списком № 2; з 07.02.2017 по 28.02.2025, оскільки відсутня інформація про номер робочого місця заявниці.

Спірним в цій є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не досягненням особою пенсійного віку та відсутності необхідного пільгового стажу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону України від 02 березня 2015 року N 213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам…».

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені Законом України №213-VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з 23 січня 2020 року, дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року в справі № 1-р/2020, діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII, відносно права на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114 Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ) та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 3 місяці 3 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 20 років 11 місяців 23 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.».

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведені висновки відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.

Відтак, враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 45 років, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача в частині відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з підстав недосягнення пенсійного віку.

Стосовно питання наявності у позивача пільгового стажу за списком № 1 суд зазначає наступне.

Як вказано вище, право на пенсії за віком на пільгових умовах мають відповідно до пункту «а» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ) право жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За позицією відповідача до пільгового стажу за Списком № 1 позивачу не можуть бути зараховані періоди роботи з 03 серпня 2015 року по 06 лютого 2017 року та з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року.

Стосовно питання відсутності у позивача необхідного пільгового стажу (7 років 6 місяців) суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться у статті 48 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383, (далі Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Період з 03 серпня 2015 року по 06 лютого 2017 року не зарахований до пільгового стажу за списком № 1, оскільки згідно з трудовою книжкою від 05.05.1998 НОМЕР_1 заявник працювала за Списком № 2.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить записи:

запису №6 від 03.08.2015 року про переведення позивача стовбуровим (підземним), зайнятим на поверхні шахти 2 розряду з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (діюче законодавство з ПЗ) дільниці №19 шахти «Родіна», наказ №865-к від 03.08.2015 року;

записи №7, 8 про підтвердження проведення атестації робочих місць за Списком №2;

запис №9 від 07.02.2017 року про переведення машиністом підіймальної машини, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, наказ №136-к від 07.02.2017 року.

За інформацією довідки форми ОК-5 в період з 08 серпня 2015 року по лютий 2017 року визначений код підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013Б1.

Згідно з довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску органам Пенсійного фонду України за кодом підстави обліку спеціального стажу ЗПЗ013Б1 обліковується стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній АТ «Кривбасзалізрудком» №142 від 28.02.2025 року ОСОБА_1 в період з 03.08.2015 року по 02.08.2016 року працювала повний робочий день на підземних роботах в шахті «Родіна» по видобутку руди стовбуровим (підземним), що передбачено списком № 1, розділ I, підрозділ 1, пункт «а», позиція 1.1а, постанова КМУ від 16.01.2003 №36, частина друга статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; в період з 03.08.2016 року по 06.02.2017 року стовбуровим (підземним), зайнятою повний робочий день на підземних роботах в шахті по видобутку руди, що передбачено списком № 1, розділ I, підрозділ 1, постанова КМУ від 24.06.2016 р. № 461, частина друга статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Накази про атестацію робочих місць від 07.12.2010 року №1240, від 07.12.2015 року №2711.

Наказами про атестацію робочих місць від 07.12.2010 року №1240, від 07.12.2015 року №2711 підтверджено проведення атестації робочих місць за списком №1, зокрема і посаду позивача, яка вказані у наданій довідці за період з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року.

Накази про атестацію робочих місць від 07.12.2010 року №1240, від 07.12.2015 року №2711 прийнято щодо атестації робочих місць за списками №1 та №2.

Враховуючи установлені обставини, суд погоджує висновок суду першої інстанції про передчасність відмови відповідачем у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 03.08.2015 року по 06.02.2017 року.

Стосовно періоду роботи з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року враховує наступне.

Трудова книжка позивача (запис №9 від 07.02.2017 року) містить запис про переведення машиністом підіймальної машини, зайнятим повний робочий день на підземних роботах дільниці проходки, наказ 136-к від 07.02.2017 року; записами 10, 11 підтверджено атестацію робочих місць за Списком №1.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №142 від 28.02.2025 року позивач за період з 07.02.2017 року по теперішній час продовжує працювати в шахті «Родіна» за посадою підземний машиніст підіймальної машини, зайнята повний робочий день на підземних роботах в шахті по видобутку руди, що передбачено Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, постанова КМУ № 461 від 24.06.2016, частина друга статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Довідка містить відомості про результати атестації робочих місць за умовами праці, накази по підприємству від 07.12.2015 року №2711, від 07.12.2020 року №5003.

Підставою відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду з 07.02.2017 по 28.02.2025 є відсутність інформації про номер робочого місця заявниці, проте відсутність такої інформації не може слугувати підставою для незарахування до пільгового стажу цього періоду, який є документально підтвердженим.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зарахування періоду з 07.02.2017 року по 28.02.2025 року до пільгового стажу за Списком №1.

Апелянтом не приведено доводів у спростування обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, а також стосовно розподілу судових витрат, зокрема, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому судом не надається оцінка рішенню суду в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в справі № 160/10687/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в справі № 160/10687/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 05 листопада 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов