Справа № 600/1166/25-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1166/25-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

05 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 04.03.2025 ВП №72567335 в розмірі 10200 гривень.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі №600/2544/23-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб", з дати припинення її нарахування. Судове рішення набрало законної сили 11 липня 2023 року.

27.07.2023 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №600/2544/23-а.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП№72567335 від 17.08.2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Чернівецького окружного адміністративного суду №600/2544/23-а від 27.07.2023 року.

28.06.2024 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин в розмірі 5100 гривень.

Вказана постанова державного виконавця від 28.06.2024 р. була оскаржена пенсійним органом до Чернівецького окружного адміністративного суду (справа №600/3000/24-а), однак рішенням від 30.08.2024 р., залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 р., у задоволенні позову відмовлено.

28.01.2025 р. державний виконавець направив позивачу вимогу надати вичерпну інформацію (з наданням підтверджуючих документів) стосовно виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №600/2544/23-а.

Листом від 10.02.2025 р. позивач повідомив відповідача, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №600/2544/23-а пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , здійснивши нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000 грн з 01.07.2021 року. При цьому, позивач вказав, що пенсія ОСОБА_1 перерахована з обмеженням її максимальним розміром, а рішення суду не містило зобов`язання щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.

04.03.2025 р. постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу ВП№72567335, за невиконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду №600/2544/23-а накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області штраф на користь держави у розмірі 10200 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулось з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

За визначенням наведеним у статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404 ).

Статтею 5 Закону №1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 закріплено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до норм п. 1 та 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Із аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, і боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Перевіряючи наявність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від про накладення штрафу, колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі №600/2544/23-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб", з дати припинення її нарахування. Судове рішення набрало законної сили 11 липня 2023 року.

27.07.2023 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №600/2544/23-а.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду №600/2544/23-а орган Пенсійного фонду здійснив перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №600/2544/23-а, в яких підсумок пенсії нараховано з обмеженням максимального розміру.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу у розмірі 10200 грн від 04.03.2025 р. в рамках виконавчого провадження ВП №72567335 постановлена у зв`язку з невиконанням рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.06.2023 р. по справі № 600/2544/23-а, з чим позивач не погоджується.

Відтак, у межах заявленого спору необхідно встановити факт належного виконання чи невиконання виконавчого листа №600/2544/23-а, виданого 27.07.2023 Чернівецьким окружним адміністративним судом на виконання вказаного вище судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що обставини належного виконання чи невиконання виконавчого листа №600/2544/23-а, виданого 27.07.2023 Чернівецьким окружним адміністративним судом на виконання вказаного вище судового рішення, було предметом судового розгляду по справі №600/3000/24-а, де предметом оскарження була постанова державного виконавця від 28.06.2024 р. про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин в розмірі 5100 грн, у цьому ж виконавчому провадженні ВП №72567335. При цьому, мотиви позову в адміністративній справі №600/3000/24-а та в адміністративній справі, що розглядається (600/1166/25-а) є аналогічними та стосуються виконання позивачем виконавчого листа №600/2544/23-а від 27.07.2023 року. А отже, обставини, встановлені по справі №600/3000/24-а не доказуються при розгляді справи 600/1166/25-а.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року по справі №600/3000/24-а, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 р., відмовлено у задоволенні позову про оскарження постанови державного виконавця від 28.06.2024 р. про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні ВП №72567335.

Судами першої та апеляційної інстанції по справі №600/3000/24-а із досліджених матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження №72567335 встановив, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.06.2023 р. по справі № 600/2544/23-а не виконало, щомісячна доплата у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" зазначена в перерахунках пенсії, проте фактично не виплачується, розмір пенсії обмежується, при цьому жодних поважних причин такої бездіяльності як державному виконавцю, так і суду не наведено.

Щодо тверджень пенсійного органу про те, що доплата по даному рішенню відсутня, оскільки перерахований розмір пенсії відповідає розміру пенсії обчисленої на виконання інших судових рішень, то суди зауважили, що наявність декількох рішень суду, які включають один і той же період стосуються нарахування різних виплат (наприклад індексація, щомісячна доплата до пенсії) не свідчить про наявність підстав для припинення виконання одного з таких рішень.

Щодо доводів пенсійного органу про те, що рішенням суду у справі №600/2544/23-а не надавалась правова оцінка можливості виплати позивачу пенсії без обмеження її максимального розміру, що мало місце за наслідками відновлення позивачу з 01.07.2021 нарахування щомісячної доплати, то суди вказали наступне.

Питання обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без її обмеження максимальним розміром свого часу уже було предметом окремого судового спору у справі 600/1748/22-а. Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.06.2022 року по справі №600/1748/22-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 07.07.2021 року № ХЖ17028, наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням виплачених сум. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2022 р. вказане рішення залишено без змін.

Отже, рішенням суду від 17.06.2022 року у справі №600/1748/22-а вже надавалась оцінка правомірності обмеження позивачем пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.04.2019. При цьому, під час проведення наступних перерахунків пенсії позивача пенсійний орган не вправі застосовувати обмеження максимального розміру пенсії з тих підстав, яким вже надано оцінку у судовому рішення, що набрало законної сили.

Судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

Крім того, колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду врахувала те, що наразі закон взагалі не передбачає обмеження пенсії осіб, які перебували на військовій службі та отримують пенсію за Законом № 2262-XI максимальним розміром.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які передбачали обмеження розміру пенсії максимальним розміром. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Приймаючи таке рішення Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Правильність такої позиції додаткового підтверджена рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Отже, з урахуванням встановлених обставин по справі №600/3000/24-а, суд дійшов висновку про безпідставність доводів ГУ ПФУ в Чернівецькій області про існування законних підстав для повторного обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 її максимальним розміром. З вказаних підстав спростовуються й твердження позивача про повне виконання судового рішення у справі № 600/2544/23-а.

На підставі вказаного суд встановив, що оскільки за наслідками виконання рішення суду у справі № 600/2544/23-а при обрахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 не виплачує щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн., що було обумовлено судовим рішенням по справі № 600/2544/23-а, внаслідок обмеження пенсії максимальним розміром, суд вважає висновок державного виконавця про неналежне виконання боржником такого судового рішення обґрунтованим.

Поряд із цим, позивачем не враховано та фактчино проігноровано висновки судів першої та апеляційної інстанції по справі №600/3000/24-а, внаслідок чого було безпідставно подано позов про оскарження постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.03.2025 р. про накладення штрафу ВП№72567335, за невиконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду №600/2544/23-а, якою правомірно накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області штраф на користь держави у розмірі 10200 гривень.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що постанова про накладення штрафу від 04.03.2025 р. ВП№72567335 є правомірною, а тому поданий позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.