Справа № 754/8577/25
Суддя: Бабко В. В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/440/25
Справа №754/8577/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2025 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В. В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.05.2025 Постановою Інспектора 1 взводу 3 роти 4 батальйону Полк-2 Управління патрульної поліції в місті Києві, старшим лейтенантом поліції Мельником В. В., на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП. Вважає, що постанова, ухвалена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що дії інспектора неправомірні, так як позивач не порушував Правил дорожнього руху України, просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 4720766 від 13.05.2025.

04.06.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

07.07.2025 до суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що 13.05.2025 о 12год 24хв в м. Києві по проспекту Миру 3, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL, державний номер НОМЕР_1 , перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3, також не пред`явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа транспортного засобу, чим порушив п. 2.1. ПДР, за яке ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Зазначають, що постанова постановлена правомірно в рамках законодавства на підставі наявної доказової бази скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

15.07.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що без доказів порушення правил дорожнього руху поліцейський не має право вимагати документи у водія. Вказує, що на відео, долученому до відзиву, зафіксовано момент перетинання суцільної смуги руху та подвійної суцільної смуги руху автомобілем, схожим на мікроавтобус темного кольору. З відео неможливо встановити ані марку автомобіля, ані державний номер, ані особу, що керувала автомобілем. На підставі викладеного просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

13.05.2025 Постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 4720766, складеною Інспектором 1 взводу 3 роти 4 батальйону Полк-2 Управління патрульної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Мельником В. В., на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1 ПДР.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 4720766 від 13.05.2025 зазначено, що 13.05.2025 о 12год 24хв в м. Києві. по проспекті Миру, 3, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL, державний номер НОМЕР_1 , перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3, також не пред`явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа транспортного засобу, чим порушив п. 2.1. ПДР, за що на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно із пункту 1.1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п. 2.1 ПДР України, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса страхування, тобто вчинено адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 126 КУпАП.

Згідно із п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із частини 1 статті 75 КАС України, вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має гуртуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач порушив п. 2.1 ПДР України. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покладається на докази, якими підтверджують обставини вчиненого позивачем правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме посилаються на відеозапис з портативного відео реєстратора поліцейського.

При цьому, судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання ПДР.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи оптичний диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та з системи відеоспостереження «Безпечне місто», суд установив, що 13.05.2025 водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за перетин подвійної суцільної лінії. На законну вимогу поліцейського, ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом не надав, як і не надав реєстраційного документа транспортного засобу.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що дійсною підставою зупинки його транспортного засобу здійснювалось з метою його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується записом відео зйомки, яка велась позивачем на його власний мобільний телефон, запис якої додано до позовної заяви.

Однак флеш-накопичувач, який наданий позивачем до матеріалів справи, не відкривається. При зчитування інформації, яка міститься на флеш-накопичувачі, відображається повідомлення «Не вдається відтворити».

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він був позбавлений можливості скористатись юридичною допомогою під час розгляду адміністративної справи інспектором поліції.

Оскільки з відеозапису, наданого стороною відповідача, вбачається, що поліцейський на клопотання ОСОБА_1 надати йому можливість скористатись юридичною допомогою, повідомив, що останній може викликати адвоката.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Суд звертає увагу, що згідно з сталою практикою ЄСПЛ (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року) Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії працівників поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, Закону України «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, отже адміністративне стягнення було накладено правомірно.

Таким чином оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що постанова серії ЕНА № 4720766 від 13.05.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є законною, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Правилами дорожнього руху України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, ст. 72, 77, 118-119, 122, 132, 243-244, 246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у м. Києві Департамент патрульної поліції,, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9.

Повний текст рішення складено та підписано 04.11.2025.

Суддя В. В. Бабко