Справа № 120/6429/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа №120/6429/25

адміністративне провадження № К/990/42234/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, від 11 червня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі №120/6429/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4, 5, 9, 11 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, вказаною нормою визначено перелік способів захисту порушеного права особи в адміністративному судочинстві.

Судами встановлено, що відповідно до заявлених позовних вимог позивач просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, що проявились в відсутності активних дій зі збору доказів і складання протоколів, при розгляді заявлених відповідачу звернень, по подіях, що відбулися 11 квітня, чим, посадовими особами відповідача, також було не дотримано норми службової дисципліни, за недотримання ними яких, під час несення служби, відповідач несе відповідальність

2) зобов`язати відповідача здійснити необхідні заходи, з профілактики нових правопорушень, що входять до компетенції відповідача, і визначені ЗУ Про Національну поліцію (зібрати необхідні докази, відшукати потенційних правопорушників, скласти протоколи по подіях 11.04.2025), розглянувши таким чином звернення позивача відповідно до тексту адміністративних актів (в спосіб передбачений законодавством);

3) визнати протиправною відсутність відповіді від відповідача, в визначений ЗУ Про звернення громадян, строк, по зверненню заявленого відповідачеві 20 квітня;

4) зобов`язати відповідача надати відповідь на те звернення про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції;

5) відшкодувати нематеріальну шкоду, завдану бездіяльністю посадових осіб відповідача, якою було порушено права позивача і норми службової дисципліни, за:

(а) порушення права позивача на звернення громадян, по кожному випадку;

(б) витрачання часу позивачем на здійснення дій з відновлення в порушеному праві на звернення громадян, яке проявилося в написанні процесуальних документів, збору доказів, звернення до суду, тобто виконанні робіт, за які ще й в юристів встановлена фіксована ціна, що означає, на думку позивача «справедливо» (без дискримінації за ознакою відсутності юридичної освіти) було б виплатити шкоду за середньо-ринковою ціною з надання юридичних послуг;

(в) дискримінаційні відношення правоохоронців за ознаками породи собаки і заявника в малозначимому правопорушенні;

(г) дискримінації, яку позивач зазнав від правоохоронців за переконанням того, що діти повинні дотримуватися встановленого режиму тиші, будучи заявником у малозначимому правопорушенні по події перевищення режиму тиші, через висловлювання працівників, що розглядали звернення позивача, в яких вони намагалися уникнути виконання своїх обов`язків, посилаючись на більш значимі, на їх думку, правопорушення.

Суд першої інстанції виходив з того, що з викладених в позовній заяві обставин та наведеного обґрунтування не можливо встановити, що між сторонами існує саме публічно - правовий спір, в чому він полягає, яким чином дії ( бездіяльність ) відповідача порушили права позивача.

Суд зазначив, що згідно зі змістом позовних вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, що проявились в відсутності активних дій зі збору доказів і складання протоколів, при розгляді заявлених відповідачу звернень, по подіях, що відбулися 11 квітня. Разом з тим, до матеріалів позову не надано звернень позивача від 11 квітня 2025 року, щоб б могли свідчити про виникнення між сторонами саме публічного - правового спору, а не правовідносин, які мають вирішуватись в іншому порядку, ніж адміністративне судочинство. Як і не надано доказів направлення (надіслання) таких звернень відповідачу.

Судом встановлено, що позивач також просить визнати протиправною відсутність відповіді від відповідача, в визначений Законом України "Про звернення громадян", строк, по зверненню заявленого відповідачеві 20 квітня. В той же час, до матеріалів позовної заяви не долучено відповідне звернення позивача від 20 квітня 2025, а також докази його направлення (надіслання) відповідачу, які б свідчили, що позивач офіційно звертався до відповідача з відповідною заявою (клопотанням), скаргою, проте такі не були розглянуті.

Вінницький окружний адміністративний суд вказав, що наведене унеможливлює встановити чи наявний між сторонами публічно - правовий спір (чи звертався позивач до відповідача з зверненнями відповідно до Закону України " Про звернення громадян" чи це було звернення про адміністративне правопорушення, заява про вчинення кримінального правопорушення тощо).

Крім того, суд вказав, що у позовній заяві позивач зазначає відповідачем Головне управління Національної поліції у Вінницькій області. Разом з тим, заявлені позовні вимоги не відповідають встановленим способам захисту при зверненні до адміністративного суду згідно з статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, позовні вимоги "відшкодувати нематеріальну шкоду, завдану бездіяльністю посадових осіб відповідача якою було порушено права позивача і норми службової дисципліни, за: дискримінаційні відношення правоохоронців за ознаками породи собаки і заявника в малозначимому правопорушенні; "дискримінації, яку позивач зазнав від правоохоронців" заявлені до невизначеного кола осіб, оскільки позивач не вказує конкретних посадових осіб відповідача, яким, на його думку, йому завдано нематеріальної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 5 - денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом: конкретизації змісту заявлених позовних вимог, уточнення прохальної частини позову, де чітко визначити відповідача (відповідачів), до яких звернуті позовні вимоги, та чітко сформулювати заявлені вимоги, із зазначенням способу судового захисту згідно з вимогами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України; зазначення яким саме чином порушено права та законні інтереси позивача і які; наведення нормативно-правового обґрунтування позовних вимог; надання доказів, що підтверджують порушення відповідачем законодавства про звернення громадян під час розгляду скарги та/або звернення позивача, а також докази направлення (надсилання) такої скарги та/або звернення відповідачу ( дати, реєстраційні номери звернень ); обґрунтування завданої шкоди позивачу, а також зазначення обраного позивачем способу відшкодування (виду, розміру), надання документу, який підтверджує сплату судового збору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 травня 2025 року о 00:17 год вищезазначена ухвала суду доставлена до електронного кабінету позивача, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у встановлений судом строк позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху ухвалою від 19 травня 2025, оскільки відповідної заяви про усунення недоліків позовної заяви або продовження відповідного процесуального строку позивачем не подавалось.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди з мотивами ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, яка не підлягає оскарженню, в той час як останнім мав можливість реалізувати своє право на усунення недоліків позовної заяви у визначений процесуальний спосіб шляхом подання відповідної мотивованої заяви.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, повертаючи позов, правильно застосували положення статті 169 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених ними обставин не спростовують і не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Щодо оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року Суд зазначає наступне.

За правилами частин першої, другої та третьої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, статтею 294 КАС України передбачений вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в касаційному порядку, серед яких відсутня ухвала про залишення без руху позовної заяви.

Тобто касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, від 11 червня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі №120/6429/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько