Справа № 420/9356/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9356/25

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар - Афанасенко Ю.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Міняйла О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі № 420/9356/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №38 о/c від 13.01.2025, та поновити його на посаді слідчого відділення відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області;

- скасувати накази Головного управління Національної поліції в Одеській області №741 від 25.03.2025 та №368 о/c від 28.03.2025;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.01.2025 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що з 04.05.2023 позивач був призначений до Головного управління Національної поліції в Одеській області, та після проходження первинної професійної підготовки та спеціальної перевірки був призначений на посаду слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. 09.07.2024 позивача було ознайомлено з витягом з наказу начальника ГУНП в Одеській області №1049 від 09.07.2024 яким позивача було відряджено до слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області терміном на 30 діб. Після відрядження позивач повернувся до свого місця служби у ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Позивач дізнався, що згідно ст.69 Закону України Про Національну поліцію на нього поклали тимчасове виконання обов`язків строком на два місяці. Керівництво було усвідомлене, що свого житла у місті Ізмаїл позивач немає. 10.09.2024 позивач повідомив начальника СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області через месенджер, що не бажає працювати у їх колективі через тиск на нього. Однак незважаючи на аргументи позивача керівництво продовжувало тримати його у тому регіоні без жодної згоди позивача. 21.10.2024 згідно з наказом начальника ГУНП №1698 о/с тимчасове виконання обов`язків позивача було продовжено терміном до 21.12.2024. Увесь цей час позивач вказував керівництву слідчого управління, що мав намір перевестись у іншу службу, оскільки оцінював їх дії як дії пов`язані з прихованою формою покарання, а саме з його незадоволенням своїм відрядженням та тиск на позивача у даному райвідділі. Зокрема після вищезазначеного повідомлення 10.07.2024 позивач почав більше за інших заступати на чергування у вихідні дні, заступав до конвою, поста №1 та блок-посту, що згідно посадових обов`язків ніяк не належить до обов`язків слідчого СВ. Після закінчення відрядження у кінці грудня позивач повернувся до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, де був повідомлений, що керівник слідчого управління ГУНП в Одеській області був незадоволений його позицією, та має намір перевести його до того регіону. Позивач шукав собі інше місце у іншому підрозділі, але у кожному з підрозділів йому відповідали, що команда керівника слідчого управління його нікуди не відпускати. 13.01.2025 позивачу зателефонували та сказали прибути до відділу кадрового забезпечення для ознайомлення з наказом. У той же день позивач ознайомився з наказом ГУНП в Одеській області №38 о/с від 13.01.2025 по особовому складу згідно якого відповідно до пункту 2 ( для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" його було призначено на посаду слідчим відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. Відразу після цього позивач вказав на незаконність даного рішення, і доповів що не збирається там працювати та виконувати незаконний наказ ГУ НП. Разом з цим, позивачем неодноразово були здійснені спроби переведення та звільнення зі служби за власним бажанням, шляхом подання рапортів. З 4 рапортів на звільнення один був підписаний начальником Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. Безпосередній керівник слідства Ізмаїльського РВП не підписав жоден рапорт про звільнення, оскільки йому надійшла команда з СУ ГУНП в Одеській області, та в телефонному режимі заборонили ставити будь-яку резолюцію на будь-якому його рапорті, що також є досить серйозним порушенням чинного законодавства. Рапорти про переведення до іншого підрозділу також залишали без розгляду через усну та неправомірну команду зі слідчого управління. 07.03.2025 до управління головної інспекції ГУНП в Одеській області надійшли матеріали щодо невиходу його на службу в окремі дні січня, лютого та березня місяця, згідно висновку якого позивача звільнено зі служби в поліції, через "безпідставну відсутність на службі". Подання до інспекції аж 07.03.2025 інформацію про "безпідставну відсутність на службі" за січень та лютий місяць. 4 відмови у рапортах на звільнення. Переведення позивача "в інтересах служби" при неодноразовому його наполяганні на фактах тиску та відсутності житла у тому регіону. Усі вищевказані факти свідчать про те, що жодної правової підстави його переведення не було, та зроблено було це виключно для того, аби звільнити позивача зі служби саме за негативними обставинами, оскільки справжня підстава є виключно його особиста незгода з керівництвом СУ ГУНП в Одеській області, з якими особисто не спілкувався жодного разу, ні з керівником, ні з жодним з його заступників. В подальшому наказом №741 ГУ НП в Одеській області від 25.03.2025 до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а наказом №368 о/с було звільнено зі служби в поліції. Позивач вважає, що його переведення на інше місце служби із застосуванням ст.65 Закона України "Про Національну поліцію", та усі подальші накази ГУ НП є незаконними, безпідставним та таким, що не відповідають інтересам служби. Поданий позивачем рапорт про ознайомлення з матеріалами службового розслідування залишили без розгляду.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач був призначений до ГУНП в Одеській області на посаду слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. 09.07.2024 позивача було ознайомлено з витягом з наказу начальника ГУНП в Одеській області від 09.07.2024 № 1049 та було відряджено до слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області терміном на 30 діб. Після закінчення строку відрядження ОСОБА_1 повернувся до свого місця служби у ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. В подальшому на позивача згідно ст.69 Закону України Про Національну поліцію поклали тимчасове виконання обов`язків у слідчому відділі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області терміном на два місяці. 10.09.2024 ОСОБА_1 через месенджер WhatsApp повідомив начальника СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, що він не хоче працювати в колективі зазначеного вище підрозділу та вважає такі відрядження тиском на нього. 21.10.2024 згідно з наказом начальника ГУНП № 1698 о/c тимчасове виконання обов`язків у слідчому відділі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області позивачем було продовжено терміном до 21.12.2024. Після закінчення строку відрядження, а саме у кінці грудня 2024 року ОСОБА_1 повернувся до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та через деякий час - 13.01.2025 позивач ознайомився з наказом ГУНП в Одеській області № 38 о/c від 13.01.2025 по особовому складу згідно якого відповідно до пункту 2 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ст. 65 Закону України Про Національну поліцію ОСОБА_1 було призначено на посаду слідчим відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. Не погоджуючись з призначення на іншу посаду та вважаючи таке призначення тиском, ОСОБА_1 неодноразово здійснював спроби переведення та звільнення зі служби (нового місця) за власним бажанням, шляхом подання рапортів, які не були розглянуті та задоволені. Разом з тим, відносно ОСОБА_1 було призначено службове розслідування в зв`язку з невиходом останнього на службу в окремі дні січня, лютого та березня місяця, за результатами якого, було прийнято рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Як видно з матеріалів службового розслідування, лейтенант поліції ОСОБА_1 , 13.01.2025 ознайомився під підпис з оскаржуваним наказом ГУНП в Одеській області від 13.01.2025 № 38 о/с. Після чого, як зазначає ОСОБА_1 висловив свою з ним незгоду та те, що він працювати в новому місці не буде. До ГУНП в Одеській області не надходили рапорти ОСОБА_1 з запереченнями можливості виконати вказаний наказ та обґрунтування причин неможливості його виконання, повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. Разом з тим, у Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області Головним управлінням лейтенанту поліції ОСОБА_1 були створені усі умови, необхідні для виконання ним обов`язків поліцейського, але останній до місця служби не з`явився та не приступив до виконання службових обов`язків. 07.03.2025 до управління головної інспекції ГУНП в Одеській області з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла інформація про невихід на службу слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 за фактом безпідставної відсутності його на робочому місці 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025. За зазначеними обставинами працівниками Ізмаїльського РВП ГУНП в області були складені відповідні акти та за відомостями про невихід Позивача на службу, 10.03.2025 було призначено службове розслідування. Позивач звертався до відповідача із рапортами про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 04.02.2025 № 6811, від 26.02.2025 № 11328 та від 07.03.2025 № 13012. За результатами розгляду вказаних рапортів було надано лейтенанту поліції ОСОБА_2 відповіді від 11.02.2025 № 5953-2025 (36068), від 04.03.2025 № 8918-2025 (48656) та від 11.03.2025 № 9851-2025 (52445) про неможливість їх задоволення, у зв`язку з невідповідністю вказаних рапортів нормам діючого законодавства України. ОСОБА_1 , нехтуючи вимогами законодавства, розуміючи суть своїх дій та передбачену відповідальність, замість того, щоб діяти виключно в інтересах держави та суспільства, дозволив собі навмисно порушити службову дисципліну, порушення якої полягало в систематичних прогулах. Позивача було звільнено зі служби в поліції, а саме через реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Головне управління констатує, що усі порушення службової дисципліни, які виявлені з боку ОСОБА_1 , відображені у спірних наказах ГУНП в Одеській області не оспорюються позивачем, не є підставою позову і не підлягають доказуванню. ГУНП в Одеській області, приймаючи наказ від 13.01.2025 № 38 о/с діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14 серапня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не проаналізував питання характеристик позивача як співробітника;

- не були досліджені факти щодо непроведення поліграфу шляхом усунення неточностей у показах та яким чином акти відсутності на службі були підписані у січні місяці, а надійшли до УГІ ГУНП аж у березні;

- суд першої інстанції не врахував очевидний тиск на позивача як на співробітника та вирішив, що сумнівного обгрунтування щодо складної криміногенної ситуації у Ізмаїльському районі достатньо для переведення його в інтересах служби. Хоча жодної статистики щодо цієї ситуації чи будь-яких інших звітів надано не було.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 04.05.2023 був призначений на посаду слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

09.07.2024 відповідно до наказу начальника ГУНП в Одеській області від 09.07.2024 року № 1049 позивача було відряджено до слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області терміном на 30 діб (а.с.78-7, т.2).

Після закінчення строку відрядження ОСОБА_1 повернувся до свого місця служби у ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

В подальшому наказом начальника ГУНП в Одеській області від 19.08.2024 № 1369 о/с на позивача згідно ст.69 Закону України Про Національну поліцію поклали тимчасове виконання обов`язків у слідчому відділі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області терміном на два місяці (а.с.100-102, т.2).

21.10.2024 згідно з наказом начальника ГУНП № 1698 о/c тимчасове виконання обов`язків позивачем у слідчому відділі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області було продовжено терміном до 21.12.2024.

Наказом ГУНП в Одеській області № 38 о/c від 13.01.2025 по особовому складу відповідно до пункту 2 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби ) ст. 65 Закону України Про Національну поліцію ОСОБА_1 було призначено на посаду слідчим відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, з яким позивач ознайомився під підпис 13.01.2025 року (а.с.178, т.2).

Не погоджуючись з призначенням на іншу посаду та вважаючи таке призначення тиском, ОСОБА_1 неодноразово здійснював спроби переведення та звільнення зі служби (нового місця) за власним бажанням, шляхом подання рапортів, які не були задоволені (а.с.159-174, т.2).

07.03.2025 до управління головної інспекції ГУНП в Одеській області з Ізмаїльського РВП ГУНП в області надійшла інформація про невихід на службу слідчого відділення № 1 слідчого відділу цього ж районного відділу поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 , зокрема недотримання ним Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, безпідставної відсутності на службі в окремі дні січня, лютого та березня 2025 року (а.с.7-10, т.2).

Наказом ГУНП в Одеській області № 603 від 10.03.2025 призначено службове розслідування з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей щодо порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та відділення поліції №1 цього ж РВП, у тому числі слідчим відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській лейтенантом поліції ОСОБА_1 (0182206), зокрема за недотримання Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 №1000, безпідставної відсутності на службі в окремі дні січня, лютого та березня 2025 року, а також ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо останнього, згідно зі статтями 14, 15 та 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, наказу МВС України від 07.11.2018 № 893 Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України (а.с.2-3, т.2).

З метою з`ясування обставин, причин та умов, за яких лейтенант поліції ОСОБА_4 порушив службову дисципліну, дисциплінарна комісія ГУНП провела відповідне службове розслідування.

24.03.2025 дисциплінарною комісією був складений висновок службового розслідування (затверджений начальником ГУНП в Одеській області) (а.с.245-267, т.2) у якому, зокрема, зазначено наступне:

07.03.2025 до управління головної інспекції ГУНП в Одеській області з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла інформація про невихід на службу слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 за фактом безпідставної відсутності його на робочому місці 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025. За зазначеними обставинами працівниками Ізмаїльського РВП ГУНП в області були складені відповідні акти та за відомостями про невихід. ОСОБА_1 до нового місця служби не прибув та періодично повідомляв СКЗ Ізмаїльського РВП ГУНП в області про свої лікарняні, а також надавав копії деяких довідок із закладів охорони здоров`я.

Підтвердженими днями коли ОСОБА_1 перебував на лікарняному є періоди: з 15.01.2025 по 17.01.2025, 21.01.2025 по 24.01.2025, 27.01.2025 по 07.02.2025, з 10.02.2025 по 14.02.2025, 27.02.2025 по 03.03.2025. Також, в ході службового розслідування було встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_4 також був відсутній на службі 08.03.2025, 10.03.2025, 11.03.2025, 12.03.2025, 13.03.2025, 14.03.2025, 15.03.2025, 17.03.2025, 18.03.2025, 19.03.2025, 20.03.2025, 21.03.2025, 22.03.2025, 24.03.2025 (а.с.190-198, т.2).

Факти відсутності на службі лейтенанта поліції ОСОБА_3 були зафіксовані відповідними актами, зокрема за 18.01.2025 (від 20.01.2025 № 65.1/468); за 20.01.2025 (від 20.01.2025 № 65.1/593; за 25.01.2025 (від 27.01.2025 № 65.1/704); за 08.02.2025 (від 10.02.2025 № 65.1/912); за 24.02.2025 (від 24.02.2025 № 65.1/1188); за 25.02.2025 (від 25.02.2025 № 65.1/1208); за 26.02.2025 (від 26.02.2025 № 65.1/1220); за 04.03.2025 (від 04.03.2025 № 65.1/1340; за 05.03.2025 (від 05.03.2025 № 65.1/1357); за 06.03.2025 (від 06.03.2025 № 65.1/1371); за 07.03.2025 (від 07.03.2025 № 65.1/1383); за 08.03.2025 (від 10.03.2025 № 65.1/1416); за 10.03.2025 (від 10.03.2025 № 65.1/1417); за 11.03.2025 (від 11.03.2025 № 65.1/1424); за 12.03.2025 (від 12.03.2025 № 65.1/1434); за 13.03.2025 (від 13.03.2025 № 1466); за 14.03.2025 (від 14.03.2025 № 65.1/1483), за 15.03.2025 (від 15.03.2025 № 65.1/1486), 17.03.2025 (від 17.03.2025 № 65.1/5513), 18.03.2025 (від 18.03.2025 № 65.1/1528), 19.03.2025 (від 19.03.2025 № 65.1/1539), 20.03.2025 (від 20.03.2025 № 65.1/1558), 21.03.2025 (від 21.03.2025 № 65.1/1586), 22.03.2025 (від 24.03.2025 № 65.1/1590), 24.03.2025 (від 24.03.2025 № 65.1/1594) (а.с.11-35, т.2).

Підтверджені поясненнями поліцейських, які складали вищевказані акти відсутності на службі лейтенанта поліції ОСОБА_3 , зокрема начальника ВнП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в області майора поліції ОСОБА_5 , інспектора СКЗ Ізмаїльського РВП ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , старшого ДОП СП ВнП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в області майора поліції ОСОБА_7 , начальником ЧЧ ВнП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в області капітана поліції Р. Албула. (а.с.233-242, т.2).

В ході здійснення службового розслідування було опитано лейтенанта поліції ОСОБА_3 , який дав пояснення від 17.03.2025, що його вже було призначено на посаду слідчого відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в області. Відразу після ознайомлення з наказом про призначення на посаду лейтенант поліції ОСОБА_4 зателефонував керівнику ВнП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП майорові поліції ОСОБА_8 та повідомив, що не буде виходити на роботу. Разом з цим лейтенант поліції ОСОБА_4 звернув увагу на те, що про свої лікарняні він безпосередньо, регулярно інформував начальника СКЗ Ізмаїльського РВП ГУНП майора поліції ОСОБА_9 . В свою чергу лейтенант поліції ОСОБА_4 вважає, що його переведення до Ізмаїльського РВП ГУНП в області без згоди незаконне та нелогічне, оскільки керівництво Ізмаїльського РВП ГУНП заздалегідь було обізнано в небажанні працювати в їх підрозділі та суперечить інтересам служби. З метою конкретизації обставин та відомостей, які необхідно було з`ясувати під час проведення службового розслідування лейтенанту поліції ОСОБА_2 було поставлено окремі запитання, а саме такі: Питання: Що Ви може пояснити про відсутність Вас на службі у 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025)? Відповідь: я не пам`ятаю, можливо були прогули. Під час надання цього пояснення (17.03.2025) на лікарняному не перебуваю, з 10.03.2025 лікарняні не відкривав. Я просто намагався звільнитися. (а.с.179-182, т.2).

Разом з тим, ОСОБА_1 звертався із рапортами про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 04.02.2025 № 6811, від 26.02.2025 № 11328 та від 07.03.2025 № 13012. За результатами розгляду вказаних рапортів було надано лейтенанту поліції ОСОБА_2 відповіді від 11.02.2025 № 5953-2025 (36068), від 04.03.2025 № 8918-2025 (48656) та від 11.03.2025 № 9851-2025 (52445) про неможливість їх задоволення, у зв`язку з невідповідністю вказаних рапортів нормам діючого законодавства України (а.с.159-174, т.2).

За висновком службового розслідування дисциплінарна комісія вважає, що: 1. Службове розслідування за відомостями, викладеними у доповідній записці УГІ ГУНП в Одеській області від 08.03.2025 № 12920-2025 (50886) щодо порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та відділення поліції № 1 цього ж районного відділу поліції, у тому числі слідчим відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в області лейтенантом поліції ОСОБА_10 (0182206), зокрема недотримання Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, безпідставної відсутності на службі в окремі дні січня, лютого та березня 2025 року, а також ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямим керівниками щодо останнього - закінченим. 2. Відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, - такими, що підтвердилися. 3. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію України від 02.07.2015 № 580-VIII; абзацу другого пункту 3.2 розділу 3 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 № 7 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції, до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0182206), слідчого відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції. 4. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1,4, 13 частини третьої статті 1, пунктів 5, 6, 7 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VІІІ, підпунктів 5, 6, 12 пункту 1 наказу ГУНП в області від 02.01.2023 №1 Про вчинення кримінальних правопорушень поліцейськими ГУНП упродовж 2022 року та додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни, підпункту 9 пункту 1 наказу ГУНП в Одеській області від 03.01.2023 №7 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності майор поліції ОСОБА_11 (0061305), старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Одеській області. Зважаючи на обставини допущеного проступку та положення частини одинадцятої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, попередити останнього про необхідність дотримання службової дисципліни. 5. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УШ, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-УІ1І, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності майор поліції ОСОБА_12 (0042210), начальник сектору кадрового забезпечення Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області. Зважаючи на обставини допущеного проступку та положення частини одинадцятої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УШ, попередити останню про необхідність дотримання службової дисципліни. 6. Начальнику Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області полковнику поліції В. Герасименку в системі службової підготовки організувати проведення додаткових занять та прийняття заліків з вивчення особовим складом вимог нормативно-правових актів, порушення яких стало підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб. Указане питання тримати на особистому контролі та забезпечити безумовне виконання згаданих нормативно-правових актів і розпорядчих документів. 7. Начальникам структурних підрозділів апарату та територіальних підрозділів ГУНП: 7.1. Обставини зазначеної події довести до відома всього підпорядкованого особового складу, про що скласти відповідні відомості. (а.с.245-267, т.2).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №741 від 25.03.2025 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію України від 02.07.2015 № 580-VІІІ, абзацу другого пункту 3.2 розділу 3 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 № 7 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції, до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0182206), слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. 5.2. Ужити заходів, передбачених частинами першою та другою статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, стосовно підлеглих. Відомості про ознайомлення з цим наказом надати до УГІ та УКЗ ГУНП в області. 6. УФЗБО (Я. Жугар) ГУНП в області вжити заходів щодо відрахування із грошового забезпечення лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0182206), слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНІІ в Одеській області, коштів за час відсутності на службі без поважних причин 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, з 04.03.2025 до моменту звільнення зі служби в поліції. (а.с.270-274, т.2).

Наказом Головного управління Національної поліції №368о/с від 28.03.2025 По особовому складу відповідно до Закону України Про Національну поліцію звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0182206), слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, 28 березня 2025 року. Підстави: наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25 березня 2025 року № 741 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Ізмаїльського РВІІ ГУНП в Одеській області та довідка УЛМТЗ ГУНП в Одеській області від 27 березня 2025 року № 22 про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився (а.с.275, т.2).

Вважаючи накази ГУНП в Одеській області №38 від 13.01.2025 та №741 від 25.03.2025 та наказ №3668 о/с від 28.03.2025 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування та поновлення його на роботі.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог скасування наказу від 13.01.2025 №38 о/с суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушення прав позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо оскарження наказу ГУНП в Одеській області від 25.03.2025 № 741 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області яким застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарну відповідальність у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказу Головного управління від 28.03.2025 р№ 368 о/с По особовому складу яким реалізовано дисциплінарну відповідальність та звільнено зі служби ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , нехтуючи вимогами законодавства, розуміючи суть своїх дій та передбачену відповідальність, замість того, щоб діяти виключно в інтересах держави та суспільства, дозволив собі навмисно порушити службову дисципліну, порушення якої полягало в систематичних прогулах.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про Національну поліцію».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII в редакції на час спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України від 23.12.1993 № 3781-XII Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів, Національна поліція є правоохоронним органом.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина 1 статті 17 Закону №580-VIII).

Стаття 62 Закону № 580-VIII визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, за змістом пунктів 1, 8 частини 10 якої поліцейський, зокрема, забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

За приписами частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Згідно із частиною 7 статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

На підставі частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (абзац 1 частини 9 статті 65 Закону № 580-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).

З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року № 1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року № 1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, як призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 № 650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (далі - Інструкція № 650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно з Інструкцією № 650 рапорт (від фр. rapport - повідомляти) - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання. Рапорт має такі реквізити: адресат; назва виду документа (Рапорт); текст документа; відмітка про наявність додатків, (якщо вони є); підпис, дата документа. Доповідна записка - це документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій. Подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу, позивач зазначає, що такий наказ прийнятий без його згоди на таке переміщення по службі, без наявності правових підстав та без обґрунтування причин переведення.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції зауважив, що наведені вище положення статті 65 Закону № 580-VIII у редакції Закону України від 15.03.2022 № 2123-IX, які вступили в силу з 01.05.2022, та діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф та/або інших держав проти України та 60 днів після цього. Такі зміни стосуються, зокрема, переведення поліцейських.

З урахуванням внесених змін до частин 8 та 9 статті 65 Закону, переведення поліцейського може здійснюватися, в тому числі, за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. При цьому, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

За таких обставин, поліцейський може бути переведений на рівнозначну посаду в будь-яке управління Національної поліції України, саме туди, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу, зокрема, на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що підставою для переведення позивача по службі та видання оспорюваного наказу по особовому складу № 38 о/с від 13.01.2025 слугувала доповідна записка від 23.12.2024 №1544-2024 та подання від 26.12.2024 заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління ГУНП в Одеській області полковника поліції С. Коновальчука, в яких зазначено, що Наказом НПУ від 23.02.2022 № 171, на підставі Указу Президента України Про введення надзвичайного стану в Україні, особовий склад НПУ на час дії правового режиму надзвичайного стану переведено на посилений варіант службової діяльності. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію призначити для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, на рівнозначну посаду лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0182206) слідчим відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, звільнивши його з посади слідчого слідчого відділення ВП № 3 Одеського РУП № 1 цього ж Головного управління.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач обіймав посаду слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області спеціальне звання за якою - лейтенант поліції, посада на яку було переміщено позивача, за штатним розписом відповідає граничному спеціальному званню старший лейтенант поліції, тобто посади рівнозначні, що підтверджується Витягом зі штату ГУНП в Одеській області (станом на 07.08.2024).

Питання про переміщення вирішено за поданням на переміщення та доповідною запискою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління ГУНП в Одеській області полковника поліції С. Коновальчука, що також відповідає положенням Закону України № 580-VIII та наказу МВС України № 1235 від 23.11.2016.

Згідно наказу ГУНП в Одеській області № 38 о/с від 13.01.2025, лейтенанта поліції ОСОБА_1 , було призначено слідчим відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області шляхом звільнення з посади слідчого слідчого відділення ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області.

Тобто, позивача не позбавлено спеціального звання та не понижено у спеціальному званні, посадовий оклад, як вбачається з витягу зі штату Головного управління змінено не було, як по новопризначеній так і по попередній посаді він складав 2400грн. ОСОБА_1 переміщено на рівнозначну посаду виходячи з інтересів служби.

Переміщення позивача для подальшого проходження служби викликано інтересами служби, обумовлено ініціативою керівників відповідача, що цілком узгоджується з пунктом 2 частини 1, положеннями частин 7, 8 та 9 статті 65 Закону №580-VIII.

Відхиляючи доводи позивача на відсутність його згоди на таке переміщення, суд першої інстанції виходив із таких мотивів.

Так, Законом України Про Національну поліцію встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте зазначеним законом не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

Щодо згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади п. 2 ч. 1 ст. 65 Законом України Про Національну поліцію безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною, також, при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів, ч. 2 ст. 68 Законом України Про Національну поліцію.

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних керівників, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому п. 2 ч. 1 ст. 65 Законом України Про Національну поліцію передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19.

У підпункті б пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю. У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників. Крім того, за змістом підпункту ж пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії. Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Окрім того, лейтенант поліції Олександр Морозов склав Присягу на вірність Українському народові, передбачену статтею 64 Законом України Про Національну поліцію, відповідно до якої поліцейський, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Пунктом 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У зв`язку з безпосередньою збройною військовою агресією російської федерації проти України, та введенням правового режиму воєнного стану з 24.02.2022, усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень з указаної календарної дати, у силу ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015 р. N 508-VIII Про Національну поліцію повинні / мусять безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключає легітимність обрання пасивної форми поведінки.

Враховуючи викладені положення норм права, отримавши наказ від керівництва про переміщення на рівнозначну посаду поліцейський О.В. Морозов, зобов`язаний був безумовно виконати його.

Отже , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ГУНП в Одеській області, приймаючи наказ від 13.01.2025 №38 о/с діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушення прав позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо оскарження наказу ГУНП в Одеській області від 25.03.2025 № 741 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області яким застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарну відповідальність у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказу Головного управління від 28.03.2025 р№ 368 о/с По особовому складу яким реалізовано дисциплінарну відповідальність та звільнено зі служби ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із таких мотивів.

Як вказує сам позивач в його позовній заяві, 13.01.2025 він ознайомився з наказом ГУНП в Одеській області від 13.01.2025 № 38 о/c та відразу після цього вказав на незаконність даного рішення, і доповів що не збирається працювати на новому місці та виконувати зазначений, незаконний на думку позивача, наказ відповідача.

Схожі обставини, про які описано вище, ОСОБА_1 підтверджує, також і в його поясненнях від 17.03.2025 (матеріали службового розслідування).

Статтею 60 Конституції України визначено, що за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

Як вбачається з ч. 2 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту визначено, що Поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. У разі якщо поліцейський, який виконує наказ безпосереднього керівника, отримав від прямого керівника новий наказ, що стає перешкодою для виконання попереднього, він зобов`язаний негайно доповісти про це керівникові, який віддав (видав) такий наказ, і після отримання його згоди припинити виконання попереднього наказу. Керівник, який віддав (видав) новий наказ, повідомляє про це керівнику, який віддав (видав) попередній наказ. Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику. Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом. Наказ вищих органів, керівників, посадових та службових осіб не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 53-1 Закону України Про запобігання корупції визначено, що органи прокуратури, Національна поліція, Національне антикорупційне бюро України, Державне бюро розслідувань та Національне агентство зобов`язані забезпечити функціонування внутрішніх і регулярних каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Також під час розгляду справи встановлено, що 07.03.2025 до управління головної інспекції ГУНП в Одеській області з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла інформація про невихід на службу слідчого відділення № 1 слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 за фактом безпідставної відсутності його на робочому місці 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025.

За зазначеними обставинами працівниками Ізмаїльського РВП ГУНП в області були складені відповідні акти та за відомостями про невихід Позивача на службу, 10.03.2025 було призначено службове розслідування.

Водночас п. 2 наказу Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану, тимчасово, на період дії воєнного стану, для поліцейських Головного управління Національної поліції в Одеській області, установлено шестиденний робочий тиждень, скасувавши вихідний день суботу.

У свою чергу відповідно до п. 4.1 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі Правила), які затверджені наказом ГУНП в Одеській області від 24.04.2023 № 1000 передбачено, що у разі відсутності на роботі працівник поліції невідкладно (але не пізніше однієї години) повідомляє свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.

Відповідно до п. 4.2 Правил, у разі недотримання працівником поліції вимог пункту 4.1 цього розділу безпосереднім керівником (іншою уповноваженою особою), працівником кадрового забезпечення або управління головної інспекції ГУНП в області складається акт (в присутності не менше двох інших осіб) про відсутність працівника поліції на робочому місці, який реєструється в канцелярії.

Відповідно до п. 4.3 Правил, відразу після виходу на роботу, працівник поліції має надати до підрозділу кадрового забезпечення письмові докази законних підстав відсутності на робочому місці (листок непрацездатності або інші належні докази), які надалі зберігаються в підрозділі кадрового забезпечення.

Згідно із п.п. 2 п. 2 наказу ГУНП в Одеській області від 03.01.2023 № 7 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції особовому складу Головного управління необхідно сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені та вчинені порушення.

Частиною 1 ст. 60 Закону України Про Національну поліцію визначено, що відносини, які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Пунктами 1, 2, 4, 6, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Водночас, ОСОБА_4 до нового місця служби не прибув та періодично повідомляв СКЗ Ізмаїльського РВП ГУНП в області про свої лікарняні, а також надавав копії деяких довідок із закладів охорони здоров`я.

Підтвердженими днями коли позивач перебував на лікарняному є періоди: з 15.01.2025 по 17.01.2025 , 21.01.2025 по 24.01.2025, 27.01.2025 по 07.02.2025, з 10.02.2025 по 14.02.2025, 27.02.2025 по 03.03.2025.

На підставі викладеного, за фактом безпідставної відсутності на робочому місці лейтенанта поліції ОСОБА_3 18.01.2025, 20.01.2025, 25.01.2025, 08.02.2025, 24.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025, працівниками Ізмаїльського РВП ГУНП в області були складені відповідні акти.

Також, в ході службового розслідування було встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_4 також був відсутній на службі 08.03.2025, 10.03.2025, 11.03.2025, 12.03.2025, 13.03.2025, 14.03.2025, 15.03.2025, 17.03.2025, 18.03.2025, 19.03.2025, 20.03.2025, 21.03.2025, 22.03.2025, 24.03.2025.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.27 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Так, в ході здійснення службового розслідування було опитано лейтенанта поліції ОСОБА_3 , який дав пояснення від 17.03.2025, що його вже було призначено на посаду слідчого відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в області. Відразу після ознайомлення з наказом про призначення на посаду лейтенант поліції ОСОБА_4 зателефонував керівнику ВнП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП майорові поліції ОСОБА_8 та повідомив, що не буде виходити на роботу. Разом з цим лейтенант поліції ОСОБА_4 звернув увагу на те, що про свої лікарняні він безпосередньо, регулярно інформував начальника СКЗ Ізмаїльського РВП ГУНП майора поліції О. Гавліцьку.

О. Морозов вважає, що його переведення до Ізмаїльського РВП ГУНП в області без згоди незаконне та нелогічне, оскільки керівництво Ізмаїльського РВП ГУНП заздалегідь було обізнано в небажанні працювати в їх підрозділі.

Позивач звертався до Відповідача із рапортами про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 04.02.2025 № 6811, від 26.02.2025 № 11328 та від 07.03.2025 № 13012.

За результатами розгляду вказаних рапортів було надано лейтенанту поліції ОСОБА_2 відповіді від 11.02.2025 № 5953-2025 (36068), від 04.03.2025 № 8918-2025 (48656) та від 11.03.2025 № 9851-2025 (52445) про неможливість їх задоволення, у зв`язку з невідповідністю вказаних рапортів нормам діючого законодавства України.

Відповідно до пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 09.02.2021 № 826/10404/16 - нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів. Таким чином, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Суд зазначає, що вищезазначене виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України з підстав поширення дій останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства. Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення №114. Крім того, Суд звертає увагу на те, що пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення №114 при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції. Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року №21- 241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо. Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним. Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №810/3376/16, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17.

ГУНП в Одеській області враховуючи особливий період в Державі час та наявну високу криміногенну ситуацію по області та через те, що ОСОБА_1 не зазначив в рапортах поважну причину для підстави звільнення в більш короткий термін, не надало згоду на звільнення позивача тими датами, які останній зазначав в рапортах.

Відповідно до абз. 2 п. 3.2 розділу 3 Правил в ГУНП в Одеській області встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер з 09:00 по 18:15.

У разі встановлення шестиденного робочого тижня, тривалість у п`ятницю складає з 09:00 до 18:15, а в суботу з 09:00 до 17:00.

Водночас п.п. 2 п. 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції визначено, що за результатами службових розслідувань за випадками безпідставної відсутності на робочому місці (на службі) більше ніж добу застосовується до винних найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 29.04.2021 № 160/6819/21 службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 № 320/3085/20 вказав, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07.03.2019 № 819/736/18 визначено, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Частиною 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна поліцейського полягає у дотриманні ним Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Також, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни.

ОСОБА_1 , нехтуючи вимогами законодавства, розуміючи суть своїх дій та передбачену відповідальність, замість того, щоб діяти виключно в інтересах держави та суспільства, дозволив собі навмисно порушити службову дисципліну, порушення якої полягало в систематичних прогулах.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 29.04.2021 № 160/6819/21 встановлено, що даним судом сформовано усталену практику, відповідно до якої підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого прямий начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 № 320/3085/20 зазначив, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Поняття службова дисципліна включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органу поліції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі зазначеної норми права позивача було звільнено зі служби в поліції, а саме через реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України

Також суд першої інстанції ґрунтовно відхилив посилання позивача на те, що його рапорт на ознайомлення з матеріалами службового розслідування не було розглянуто, з огляду на таке.

Листом заступника начальника УГІ ГУНП в Одеській області від 18.04.2025 №16035-2025, що адресований позивачу було зазначено, що УГІ ГУНП в Одеській області в межах компетенції розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 26.03.2025 № 16366/0 (61283) щодо надання можливості ознайомитись із матеріалами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 10.03.2025 № 603. Відповідно до п.п. 14 п. 2 розділу ІІІ Положення, запрошено прибути у будь-який робочий день (із 09:00 до 18:15) до адміністративної будівлі ГУНП в Одеській області, попередньо погодивши час прибуття за номером телефону.

24.04.2025 ОСОБА_1 прибув до ГУНП в Одеській області та ознайомився з матеріалами службового розслідування, про що свідчить його особистий підпис на останньому аркуші висновку службового розслідування.

Щодо тверджень позивача про те, що у нього відсутня житлова площа у місцевості до якої його було переведено та можливого несення в іншій місцевості за межами м. Одеси на відстані від звичайного його місця проживання, відповідач зазначив, що з урахуванням приписів Закону № 580-VIII, вступаючи на службу в поліцію позивач повинен був усвідомлювати, що служба в поліції є службою особливого характеру, яка потребує значних зусиль при виконанні своїх службових обов`язків та особливо в умовах воєнного стану вимагає насамперед від поліцейських ставити інтереси держави вище від своїх особистих, які полягають в захисті суверенітету держави, у тому числі захисту інтересів громадян на деокупованих територіях.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє.

Апеляційний суд як і суд першої інстанції зазначає, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У поданні на переміщення та доповідній записці, що стали підставою прийняття спірного наказу, наведене обґрунтування та мотиви переміщення позивача для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, при цьому вирішення такого питання є дискреційним повноваженням відповідача.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що незгода позивача з переміщенням до іншого місця служби як поліцейського не була і не могла бути підставою для порушення службової дисципліни в описаному вище вигляді (шляхом нез`явлення на службу без поважних причин). Дотримуючись вимог, що пред`являються до поліцейських, позивач мав перебувати на службі у робочий час, а у разі незгоди зі своїм переміщенням одночасно оскаржити відповідний наказ.

Наведене дає підстави для висновку, що ГУНП в Одеській області, приймаючи наказ №38 о/с від 13.01.2025 та наказ №741 від 25.03.2025, а також наказ № 368 о/с від 28.03.2025 діяло у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, порушення прав та законних інтересів позивача ані судом першої ані судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не проаналізував питання характеристик позивача як співробітника ніяким чином не спростовує доведеність факту його відсутності на службі без поважних на те причин.

Надаючи оцінку іншим доводам апелянта суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду, не є обов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Таким чином, твердження позивача що відсутність попередньої згоди на переведення в іншу місцевість є підставою для скасування спірного наказу, не можна вважати обгрунтованим.

Доцільно зауважити, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580-VIII, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 31.01.2025 по справі № 520/16482/23.

Принагідно, колегія суддів звертає увагу на підхід Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформований у рішенні від 08 грудня 1999 року у справі «Пеллеґрен проти Франції», де Суд зауважив про те, що ті, хто обіймають посади, які передбачають виконання функцій, пов`язаних із забезпеченням загальних інтересів, або участь у здійсненні повноважень, наданих за публічним правом, наділені часткою суверенної влади держави. Отже держава має законний інтерес вимагати від таких посадових осіб особливих відносин довіри і лояльності.

ЄСПЛ повторив важливість обов`язку лояльності та розсудливості працівників по відношенню до своїх роботодавців, який вимагає, щоб поширення навіть точної інформації здійснювалося помірковано та належним чином.

Застосовуючи указаний підхід до обставин цієї справи, колегія суддів наголошує, що державна служба є діяльністю із практичного виконання завдань і функцій держави, яка здійснюється державним службовцем у межах встановлених для відповідної посади повноважень, безпосередньо пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу із дотриманням принципів державної служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25.12.2008 № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (п. 6).

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 816/604/17).

Слід зазначити, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі № 420/9356/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення і підписання повного судового рішення 03 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик