Справа № 160/8083/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 року м.Дніпросправа № 160/8083/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі № 160/8083/25 (суддя Калугіна Н.Є., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №12-РС від 06.02.2025р., в частині його пункту 78 параграфу 25, яким з 24 січня 2025 року призупинено військову службу по мобілізації у Збройних Силах України солдату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), колишньому водію-електрику 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 07 жовтня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №12-РС від 06.02.2025 є протиправними та підлягає скасуванню, з огляду на те, його відсутність у розташуванні військової частини НОМЕР_1 була вимушена, та пов`язана із незабезпеченням військовою частиною належної процедури направлення позивача на ВЛК. Службовим розслідування встановлено відсутність позивача у розташуванні ВЧ до 07.10.2024. Військова частина НОМЕР_1 , у розпорядження командира якої з 14.05.2024 зараховано позивача, не проводила службового розслідування за фактом самовільного залишення служби позивачем з 07 жовтня 2024 року на невизначений період, не вживала заходів для з`ясування відповідних обставин. Натомість наказами В/ч НОМЕР_3 №137 від 14.05.2024 та №239 09.08.2024 позивача звільнено із займаної посади у В/ч НОМЕР_3 , звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою, без установлення періоду звільнення, тобто безстроково.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, неналежну оцінку доказів, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення його позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного. Відносно позивача, який перебував на тривалому лікуванні у зв`язку із хворобою, отриманою в особливий період, наказом по особовому складу ВЧ НОМЕР_1 одночасно було вирішено наступні питання, а саме: 1) звільнити позивача з посади у ВЧ НОМЕР_3 , 2) зарахувати позивача у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , 3) утримувати позивача в списках ВЧ НОМЕР_3 . З огляду на це, суд мав би з`ясувати питання у розпорядженні якого саме командира перебуває позивач (кому він підлеглий): командир ВЧ НОМЕР_1 , командир ВЧ НОМЕР_3 , чи одночасно в обох (обом).

Позивач вважає, що через тривале лікування у зв`язку із хворобою, отриманою в особливий період, на підставі підпункту 15 пункту 116 Положення №1153/2008, командир ВЧ НОМЕР_1 наказом по особовому складу зарахував позивача в своє розпорядження для вирішення питання щодо подальшого службового використання позивача, що виключає одночасне перебування позивача в розпорядженні іншої посадової особи командира ВЧ НОМЕР_3 .

На думку позивача, повноваженнями щодо проведення та затвердження результатів службового розслідування, видання наказу про СЗЧ, повідомлення органу досудового розслідування, наділений виключно командир ВЧ НОМЕР_1 , натомість командир ВЧ НОМЕР_3 такими повноваженнями не наділений, позаяк не вбачається, що з 14.05.2024 позивач є підлеглим останнього, а клопотання командира ВЧ НОМЕР_3 за підпорядкованістю про призначення службового розслідування у справі відсутнє. Якщо службове розслідування проведено та наказ виданий посадовою особою відносно військовослужбовця, який не є його підлеглим, це може свідчити про протиправність такого наказу, оскільки він суперечить змісту пункту 1 розділу IIІ Порядку №608, наслідком стає протиправність наказу і про призупинення.

Протиправна бездіяльність військової частини навколо обставин порушення нею процедури ВЛК та прав позивача, піддає обґрунтованому сумніву результат службового розслідування, правомірність видання наказу про СЗЧ, необхідність повідомлення органу досудового розслідування, правомірність видання наказу про призупинення військової служби відносно позивача, оскільки є обставиною, яка показує, що вину військовослужбовця повністю не доведено.

На думку позивача, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального

права шляхом неправильного тлумачення окремих положень частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та частин першої та п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у їх системному взаємозв`язку із положеннями підпункту 15 пункту 116 Положення №1153/2008 та абзацу 25 пункту 116 Положення №1153/2008. Так, предметом доказування у справі є обставини щодо дотримання усієї процедури призупинення військової служби, встановленої приписам ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, частинами першої та п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у їх системному взаємозв`язку із нормами підпункту 15 пункту 116 Положення №1153/2008 та абзацу 25 пункту 116 Положення №1153/2008, а також положень пункту 3 розділу V та абзацу першого пункту 1 розділу VІ Порядку №608, у їх системному взаємозв`язку із положеннями частини 4 статті 78 КАС України.

Позивач у апеляційній скарзі також висловив клопотання про вирішення судом питання розподілу судових витрат, понесених ним як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, всього 10 000 грн. (4000грн +6000грн = 10 000грн.).

Крім того, в апеляційній скарзі позивачем було заявлено клопотання про долучення до справи та дослідження доказів: ухвал та рішень судів у адміністративній справі № 160/32215/24.

Колегія суддів ухвалила клопотання задовольнити, долучити до матеріалів справи подані позивачем докази, оцінка їм буде надана судом під час апеляційного перегляду справи.

Також до апеляційної скарги позивача було долучено клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України. В обгрунтування клопотання позивач вказав, що остаточне рішення у справі № 160/2546/25 про оскарження наказу щодо самовільного залишення позивачем військової частини, ще не прийнято. Верховний Суд у справі № 160/2546/25 досліджує питання щодо належного суб`єкта, який уповноважений видавати наказ про СЗЧ відносно позивача, а також особливості та наслідки зарахування позивача в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 .

Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі. Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України, на який посилається позивач у клопотанні, суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

З огляду на предмети спору у справі № 160/8083/25 та у справі №160/2546/25, ці справи не є справами з подібними правовідносинами, до того ж касаційне провадження у справі №160/2546/25 відкрито не палатою, об`єднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду. Тобто, законні підстави для зупинення провадження відповідно до п.5 ч.2 ст. 236 КАС України, про що просить позивач, відсутні.

У доповненнях до апеляційної скарги, що подані 27.08.2025 року, позивач доповнив обставини, які стосувалися причин його відсутності на військовій службі, що пов`язано із станом здоров`я, просив долучити до матеріалів справи додаткові докази щодо стану його здоров`я.

Колегія суддів ухвалила, клопотання задовольнити, долучити до матеріалів справи подані позивачем докази про стан його здоров`я.

Відповідач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 16.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 був призваний у ЗСУ по мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.05.2023 року № 74-РС солдат ОСОБА_1 , що займав посаду водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 був призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №161 від 08.06.2023 року, справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Військова частина НОМЕР_3 знаходиться у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу ВЧ НОМЕР_3 від 14.05.2024 №137 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України та спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 14 травня 2024 року №49 солдата ОСОБА_1 водія 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 та наказано утримувати в списках Військової частини НОМЕР_3 з 14 травня 2024 року.

08.08.2024 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 про направлення його на військово-лікарську комісію до військової частини НОМЕР_5 з 09.08.2024 року. На підставі вказаного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року позивача направлено до ВЧ НОМЕР_5 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби.

Згідно акту службового розслідування від 07.11.2024 позивач до розташування військової частини не повернувся, засобами телефонного зв`язку позивач повідомив керівництво частини, що знаходиться вдома і до розташування військової частини повертатись не збирається. Комісією встановлені неправомірні дії солдата ОСОБА_1 щодо не повернення до розташування військової частини після лікування.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 від 07.11.2024 №860 затверджено результати службового розслідування.

Військовою частиною НОМЕР_3 до органу досудового розслідування направлено повідомлення та матеріали службового розслідування про виявлений факт, що містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.01.2025 до реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення солдатом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2025 №12-РС на підставі частини 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, пунктів 144-1, та 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 колишньому водію-електрику 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 призупинено військову службу по мобілізації у ЗСУ з 24.01.2025, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 07 жовтня 2024 року. Підстава: витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 24.01.2025 №0000799.

Не погоджуючись з цим наказом, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем у даній справі не доведено протиправність доводів відповідача щодо самовільного залишення позивачем військової частини з 07.10.2024 та щодо існування підстав для призупинення військової служби. Тому, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування пункту 78 параграфу 25 наказу Військової частини НОМЕР_1 №12-РС від 06.02.2025.

Колегія суддів, переглядаючи справу та законність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації . Станом на час розгляду справи воєнний стан не скасований та не припинений.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначено п. 144-1 144-3 Положеннями про проходження військової служби затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Пунктами 144-1, 144-2, 144-3 Положення №1153/2008 унормовано, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі відкрито кримінальне провадження №0000799 від 24.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України за фактом нез`явлення з лікувального закладу в район місця несення служби АДРЕСА_1 та без поважних причин відсутній військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 солдат ОСОБА_1 .

Зазначені обставини є підставою для призупинення військової служби військовослужбовцю.

Судом також встановлено, що з метою встановлення факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 , було проведено службове розслідування, за результатами якого такий факт підтвердився.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 від 07.11.2024 №860 затверджено результати службового розслідування.

Вказаний наказ оскаржений позивачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, рішенням у справі №160/2546/25 відмовлено позивачу у задоволенні позову. Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції до апеляційного адміністративного суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року залишено без змін.

Під час розгляду справи №160/2546/25 судами першої та апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б спростували факти, встановлені під час службового розслідування, проведеного з метою з`ясування обставин відсутності позивача у розташуванні військової частини з 07.10.2024. Відповідно, наказ Військової частини НОМЕР_3 №860 від 07.11.2024 По результатам службового розслідування за фактом не повернення до військової частини після лікування солдата ОСОБА_1 , в оскаржуваній позивачем частині, визнано судами правомірним, та підстав для його скасування не встановлено.

Таким чином, позивачем не спростовано фактів, які стали підставою для винесення наказу Військової частини НОМЕР_1 №12-РС від 06.02.2025 в частині, що оскаржується позивачем.

Позивач не спростовує того факту, що після направлення його до медичного закладу 09.08.2024 року, станом на 07.11.2024 року та 24.01.2025 року він до розташування військової частини не повернувся.

Як зазначив суд першої інстанції, підставами для прийняття спірного наказу слугували матеріали службового розслідування та відкриття органом досудового розслідування кримінального провадження №0000799 від 24.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України за фактом нез`явлення з лікувального закладу в район місця несення служби АДРЕСА_1 та без поважних причин військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 солдата ОСОБА_1 .. Тобто, наказ прийнято на законних підставах.

Посилання позивача на встановлення у судових рішеннях у адміністративній справі № 160/32215/24 факту протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_5 та Військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у не виконанні направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією ОСОБА_1 , яке оформлено в письмовій формі командиром Військової частини НОМЕР_3 за №2229 від 09 серпня 2024 року, не спростовує фактів, що були встановлені під час службового розслідування, зокрема того, що позивач з лікувального закладу в район місця несення служби АДРЕСА_1 в/ч НОМЕР_3 не повернувся, що було належним чином задокументовано.

Відповідно, і надані позивачем докази у вигляді медичних документів, підтверджують лише стан його здоров`я та можуть бути враховані під час розслідування кримінального провадження для встановлення органом досудового розслідування причин, які слугували для не повернення військовослужбовця на службу. Проте, такі докази не свідчать про протиправність спірного наказу №12-РС від 06.02.2025р.

Позивач в доводах апеляційної скарги стверджує, що судом не було з`ясовано повноважень командира ВЧ НОМЕР_1 на винесення такого наказу відносно позивача. Проте, такі доводи спростовуються встановленими судом обставинами справи.

За доводами позивача, якщо службове розслідування проведено та наказ виданий посадовою особою відносно військовослужбовця, який не є його підлеглим, це може свідчити про протиправність такого наказу, оскільки він суперечить змісту пункту 1 розділу IIІ Порядку №608, наслідком стає протиправність наказу і про призупинення віськової служби.

Такі доводи колегія суддів відхиляє. Так, правомірність наказу про затвердження результатів службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності перевірялася судами в рамках адміністративної справи №160/2546/25. Судами було відмовлено позивачу у задоволенні його позовних вимог про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 №860 від 07.11.2024 По результатам службового розслідування за фактом не повернення до військової частини після лікування солдата ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушень з боку відповідача вимог чинного законодавства, якими врегульовано підстави для винесення спірного наказу, не встановлено.

Колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушень процесуальних норм. Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, апеляційна скарга позивача залишається судом без задоволення, розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) на користь позивача не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі № 160/8083/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття, вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак