Справа № 300/7898/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"04" листопада 2025 р. справа №300/7898/25
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Могила А.Б. розглянувши матеріали позовної заяви Громадської організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» до Міністерства у справах ветеранів України про визнання окремих частин договору та додаткової угоди недійсними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
Громадська організація «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» звернулася в суд із позовною заявою до Міністерства у справах ветеранів України в якій просить:
- визнати недійсним договір про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року в частині п.8.1., а саме: цей Договір набуває чинності з дати підписання сторін і діє до 31 грудня 2024 року;
- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 20 грудня 2024 року в частині п.3.3.17, а саме:?після реалізації проєкту у тридцятиденний строк з дня закінчення (виконання) проєкту, але не пізніше 27 грудня року, в якому отримана фінансова підтримка, надати Стороні-1 на затвердження фінансовий звіт про виконання договору визнати недійсним;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 31.01.2025 №108 «Про повернення коштів в дохід державного бюджету»;
- зобов?язати Міністерство у справах ветеранів України виконати умови договору про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року, а саме пункт 2.1. розділу 2. цього договору.
Приписами пунктів 4 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини п`ятої статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.
За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону:
а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень;
б) для делегування публічно-владних управлінських функцій;
в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом;
г) замість видання індивідуального акта;
ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.
Отже, адміністративним договором є правовий акт, який відповідає одночасно таким умовам: 1) укладається за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні; 2) має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері; 3) укладається на підставі закону; 4) метою укладення договору є: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень або б) для делегування публічно-владних управлінських функцій або в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом або г) замість видання індивідуального акта або ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.
Предметом позову у даній справі є визнання недійсними окремих частин договору про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року та додаткової угоди №1 від 20 грудня 2024 року, а також зобов?язання Міністерства у справах ветеранів України виконати умови договору про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року. Крім цього, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ від 31.01.2025 №108 «Про повернення коштів в дохід державного бюджету».
Так, згідно з договором про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року Міністерство у справах ветеранів України, на підставі наказу Міністерства у справах ветеранів України від 17.10.2024 №341 «Про затвердження переліку інститутів громадянського суспільства, що визнані переможцями конкурсу з визначення загальнодержавних програм (проєктів, заходів розроблених громадськими об?єднаннями ветеранів війни, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка у 2024 році» забезпечує надання фінансової підтримки загального фонду Державного бюджету України на виконання (реалізацію) стороною програми (проєкту, заходу) Громадською організацією «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» на базі стрілецького тиру у м.Івано-Франківську реалізує проект по вивченню матеріальної частини зброї, правил поводження нею та її застосування. Проведення практичних стрільб (тактичні заняття) в умовах стрілецького тиру. Підготовка людей мобілізаційного віку для формування обороної свідомості та громадської стійкості. Проведення круглих столів та друк газети з метою поширення інформації щодо реалізації проекту, а позивач зобов?язується забезпечити реалізацію проєкту.
У рамках своїх зобов?язань за цим договором Громадська організація «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» здійснює реалізацію проєкту у відповідності до кошторису витрат на фінансову підтримку кошторису (додаток до Договору), що є невід?ємною частиною цього Договору, та конкурсної пропозиції.
Таким чином, вказаний договір укладений не з метою: розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; делегування публічно-владних управлінських функцій; перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; врегулювання питань надання адміністративних послуг. Цей договір укладений також не замість видання індивідуального акта.
Правовою аксіомою вважається, що правочин є правомірною дією суб`єктів цивільного права та найбільш поширеним юридичним фактом, на підставі якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. Договір є дво- чи багатостороннім правочином.
За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин та направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків сторін.
У такому договорі відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності сторін, на відміну від адміністративного договору, що передбачає, зокрема, наявність відносин влади і підпорядкування сторін (подібний правовий висновок mutatis mutandis викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 814/1375/17).
Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів особи або ж їх відновлювати.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України визнання недійсним правочину (серед іншого договору) є одним з окремо визначених матеріальним законом способів захисту у приватноправових відносинах.
Натомість, до визначених частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України загальних способів звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах, такий спосіб захисту, як визнання недійсними правочинів, зокрема договорів, не належить.
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).
Як вже зазначено вище, у пункті 4 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець конкретизував юрисдикцію адміністративних судів лише стосовно адміністративних договорів, зазначивши, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
При цьому, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
Оскільки, договір про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року та додаткова угода до нього №1 від 20 грудня 2024 року, укладені з метою забезпечення надання відповідачем фінансової підтримки для позивача, який у свою чергу зобов?язувався забезпечити реалізацію відповідного проекту, такий спір щодо визнання недійсними вказаних договору та додаткової угоди до нього не є публічно-правовим.
При цьому, наказ від 31.01.2025 №108 «Про повернення коштів в дохід державного бюджету» спрямований відповідачем на припинення господарських правовідносин у межах договору про надання фінансової підтримки від 06 грудня 2024 року, укладеного між Громадською організацією «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» та Міністерством у справах ветеранів України.
Про те, що вказаний договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків випливає з рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 по справі №909/687/25, згідно з яким за порушення виконання умов договору з Громадської організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» стягнуто на користь Міністерства у справах ветеранів України борг у сумі 160213,13 грн., з яких 155411 грн. - неповернуті у бюджет кошти, 3435,36 грн. - інфляційні втрати, 1366,77 грн. - 3 % річних, а також 2422,40 грн. судового збору.
Аналізуючи вищенаведене, позов Громадської організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» до Міністерства у справах ветеранів України про визнання окремих частин договору та додаткової угоди недійсними, визнання протиправним та скасування наказу, не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки вказаний договір укладений між учасниками господарських правовідносин та не є адміністративним договором, а позовні вимоги спрямовані на визнання недійсним договору про надання фінансової підтримки, що відповідає юрисдикції господарських судів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (п. 6 ч. 1 цієї статті).
Враховуючи, що дані спірні правовідносини не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а належать до юрисдикції інших судів, тому суд відмовляє у відкритті провадження у даній справі та роз`яснює позивачу, що розгляд даних спірних правовідносин віднесено до місцевого господарського суду в порядку господарського судочинства.
На підставі наведеного, керуючись статтями 170, 171, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Відмовити Громадській організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» у відкритті провадження в справі за її позовом до Міністерства у справах ветеранів України про визнання окремих частин договору та додаткової угоди недійсними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
З врахуванням приписів частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що заявлені позовні вимоги відносяться до юрисдикції місцевого господарського суду, та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Повторне звернення до адміністративного суду з такою ж позовною вимогою з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якої постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.