Справа № 240/12926/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12926/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

03 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій відповідачів; скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 12.06.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, досягла 54 річного віку, набула загального трудового стажу 39 років 3 місяці 18 днів, а тому у червні 2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.06.2024 № 19 у призначенні пенсії їй було відмовлено, оскільки не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993. При цьому не зараховано період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1987, оскільки невідоме місце розташування навчального закладу. Позивач зазначає, що відповідачами безпідставно не взято до уваги факт її постійного проживання та роботи у м. Коростень (с. Чигирі) Житомирської області, яке відноситься до 3 зони радіоактивного забруднення, оскільки в період з 01.01.1986 по 15.08.1987 вона без реєстрації проживала за адресою АДРЕСА_1 (яке на даний час приєднано до м.Коростень) та з 21.02.1991 і до нині проживає в м.Коростені. Також не враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому будинку м.Коростень вона народила дитину, що підтверджує, що в період декретної відпустки вона також проживала в м.Коростені.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що згідно наданих документів підтверджено період постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.01.1986 по 15.08.1987, з 21.02.1991 і по теперішній час, що становить менше необхідних 3 років станом на 01 січня 1993 року, тому відсутні підстави для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку. При цьому, до періодів постійного проживання (роботи) в цій зоні не зараховано період навчання у Козятинському машинобудівному технікумі 01.09.1983 по 26.06.1987, оскільки м.Козятин не відноситься до зон радіоактивного забруднення та періоди роботи згідно записів трудової книжки від 03.08.1987 НОМЕР_1 з 30.07.1987 по 05.02.1991 в російській федерації.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_2 , видане Житомирською облдержадміністрацією 22.04.2002 (замість №332218).

ОСОБА_1 12.06.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ в Закарпатській області та рішенням від 20.06.2024 № 19 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки доданими документами не підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Встановлено період її проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення 01 рік 11 місяців 27 днів. При цьому, до періоду постійного проживання (роботи) у цій зоні не враховано період навчання у Козятинському машинобудівному технікумі 01.09.1983 по 26.06.1987, оскільки м.Козятин не відноситься до зон радіоактивного забруднення.

Листом від 26.06. 2024 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача про прийняте ГУ ПФУ у Закарпатській області рішення.

Позивач вважає протиправною вказану відмову, а тому звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не порушено права позивача у межах спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абзацу п`ятого п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

Обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» село Чигирі (місто Коростень) Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Наявність у позивачки вказаного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає їй право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, у тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, проте матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для зниження позивачці віку та призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

Згідно із довідкою від 11.06.2024 № 1612, виданою відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 постійно була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 01.01.1986 по 15.08.1987; АДРЕСА_1 з 21.02.1991 по 22.02.1991; АДРЕСА_2 , з 22.02.1991 по теперішній час.

Відповідно до оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.06.2024 № 19 та листа ГУ ПФУ в Житомирській області від 26.06.2024, до цього періоду не враховано період навчання позивача із 01.09.1983 по 26.06.1987 Козятинському машинобудівному технікумі, оскільки м.Козятин не відноситься до зон радіоактивного забруднення. Вказана обставина позивачем не оспорюється.

Оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23.

Відтак, доводи позивача про період її постійного проживання з 01.01.1986 по 26.06.1987 в с.Чигирі (м.Коростень), хоча й підтверджуються довідкою від 11.06.2024 № 1612, однак в цей період позивач навчалася у навчальному закладі, місцезнаходження якого поза межами радіоактивної зони.

У відповідності до записів трудової книжки від 03.08.1987 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 30.07.1987 по 05.02.1991 працювала на ПО «Кузнецктекстильмаш» в м. Кузнецьк Пензенської області (російська федерація).

Тобто, в цій частині інформація з довідки від 11.06.2024 № 1612 збігається з інформацією з трудової книжки серії НОМЕР_1 : у період з 30.07.1987 по 05.02.1991 ОСОБА_1 в зоні радіаційного забруднення (зокрема в м. Коростені) постійно не проживала, оскільки проживала і працювала в російській федерації.

Сам по собі факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 сина в пологовому будинку м.Коростень не може бути належним доказом того, що позивач в період декретної відпустки проживала в м.Коростені, а інших доказів цього позивачем не надано. Крім того, позивач жодним чином не підтверджує тривалість декретної відпустки.

Таким чином, період постійного проживання (роботи) ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення складає менше 3 років, тому відсутнє право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.06.2024 № 19.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.