Справа № 200/5889/25
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Справа№200/5889/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії щодо відмови у задоволенні рапорту про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності - захворювання одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку; захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції;

- зобов`язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності поліцейського ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності - захворювання одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку; захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Також позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позову з позивач зазначає, що проходить службу в Національній поліції України з 20 березня 2017 року на посаді інспектор-черговий чергової частини відділу моніторингу Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та має спеціальне звання старший лейтенант поліції.

З 15 червня 2024 року по червень 2025 року, позивач обіймав посаду інспектора взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції України в Донецькій області.

16 листопада 2024 року приблизно о 16:58 год позивач та іншій поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, перебуваючи у захисних спорудах (бліндажах, окопах), виконували бойове завдання на позиції поблизу м. Торецька Бахмутського району Донецької області.

В цей час з боку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації за допомогою безпілотного літального апарату було здійснено скид боєприпасів за місцем знаходження останніх, внаслідок чого поліцейські видимих тілесних ушкоджень не отримали.

Однак, згодом почали відчувати головний біль та першіння у горлі. 19 листопада 2024 року після проведення ротації з бойових позицій, у зв`язку із погіршенням самопочуття, позивача доставлено до стабілізаційного пункту 5 батальйону особливого призначення 12 бригади НГУ, де його оглянуто, надано необхідну медичну допомогу та встановлено діагноз: «ВТ (16.11.2024) ЛЧМТ. АБТ. отруєння невідомим газом».

Відповідно до довідки №119/СНП виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» медична військово-лікарська комісія від 18 березня 2025 року, ОСОБА_1 1994 р.н. має наслідки вибухової травми (16.11.2024); інгаляційного отруєння невідомою речовиною, акубаротравми без порушення цілісності барабанних перетинок, ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді легкої цефалгії.

Травма, ТАК, отримана під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

ХОЗЛ, категорія Е, GOLD 3, з помірними порушеннями функції зовнішнього дихання. Бульозна емфізема легень.

Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10482/25/664/В, рішення №10842/25/664/Р від 30 квітня 2025 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначена ІІІ група інвалідності, захворювання, ТАК, пов`язане із службою в поліції. Дата встановлення інвалідності 24.04.2025 року. Пункт 17.1.7. Основний діагноз: S06.00 струс головного мозку; ускладнення основного діагнозу: J44.8 інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені. Пункт 17.1.10 - Захворювання одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Наявний висновок ВЛК або ЛЕК, або МВЛК. Національна поліція України: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби.

Відповідно до висновку службового розслідування від 09.12.2024 року за фактом події, в наслідок якої, через можливе порушення службової дисципліни окремі поліцейські батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області отримали поранення та було знищено автоматичну вогнепальну зброю, в діях інспектора взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції України в Донецькій області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_1 , порушень службової дисципліни не встановлено.

Відповідно до акту №40 спеціального розслідування групового нещасного випадку, затвердженого начальником ГУНП в Донецькій області генералом поліції третього рангу Осипенко Р.І. від 14.12.2024 року, що інспектор взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Донецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 отримав травму та отруєння речовиною невідомого походження подразнюючої дії (БОР), під час дії воєнного стану при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків.

Позивач звернувся із відповідним рапортом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про призначення і виплату одноразової грошової допомогу в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченого пунктом 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №646 від 04 червня 2024 року.

До рапорту були додані всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством.

В свою чергу, ГУНП в Донецькій області, за вихідним номером 1963/12/01-2025 від 17.07.2025 року надало листа, яким відмовило в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, з якою позивач був ознайомлений 23.07.2025 року.

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач, не погодившись із позовними вимогами надав до суду відзив на позовну заяву, мотивований наступним.

16.11.2024 приблизно о 16:58 ОСОБА_1 та іншій поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, перебуваючи у захисних спорудах (бліндажах, окопах), виконували бойове завдання на позиції поблизу м. Торецьк Бахмутського району Донецької області. В цей час з боку військовослужбовців та інших збройних формувань рф за допомогою безпілотного літального апарату було здійснено скид боєприпасів за місцем знаходження останніх, внаслідок чого поліцейські видимих тілесних ушкоджень не отримали. Однак, згодом почали відчувати головний біль та першіння у горлі. 19.11.2024 після проведення ротації з бойових позицій, у зв`язку із погіршенням самопочуття, ОСОБА_1 доставлено до стабілізаційного пункту НОМЕР_1 батальйону особливого призначення НОМЕР_2 бригади НГУ, де його оглянуто, надано необхідну медичну допомогу та встановлено діагноз: «ВТ (16.11.2024) ЛЧМТ. АБТ. отруєння невідомим газом».

Відповідно до довідки № 119/СНП виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» медична військово-лікарська комісія від 18 березня 2025 року, ОСОБА_1 має наслідки вибухової травми; інгаляційного отруєння невідомою речовиною, акубаротравми без порушення цілісності барабанних перетинок, ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді легкої цефалгії. Відповідно до витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10482/25/664/В, рішення № 10842/25/664/Р від 30 квітня 2025 року, ОСОБА_1 визначена ІІІ група інвалідності.

17.06.2024 позивач звернувся із рапортом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про призначення і виплату одноразової грошової допомогу в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. На зазначений рапорт УКЗ ГУНП в Донецькій області надало відповідь за вих. № 1963/12/01-2025 від 17.07.2025, якою відмовило в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 22.04.2020 (справа №3-326/2019(7846/19)) одноразова грошова допомога є гарантованою соціальною виплатою, яка призначається поліцейському після звільнення зі служби в поліції у разі встановлення інвалідності через поранення (контузію, травму або каліцтво), отримане під час виконання службових обов`язків.

Право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги виникає виключно у випадках, прямо передбачених законом, а саме - якщо інвалідність настала протягом шести місяців після звільнення поліцейського зі служби з підстав, визначених у ч. 1 ст. 97 Закону № 580. Законодавець свідомо обмежив реалізацію цього права часовим проміжком після звільнення, оскільки зазначена виплата має цільове соціальне спрямування - компенсувати втрату можливості отримувати грошове забезпечення після припинення служби та забезпечити матеріальну підтримку колишнього поліцейського.

У випадку позивача встановлення групи інвалідності відбулося у період, коли останній продовжує проходити службу в органах Національної поліції та отримує грошове забезпечення у передбаченому законом обсязі. Відтак, відсутня визначальна умова для застосування положень ст. 97 Закону № 580, а саме факт звільнення зі служби. Отже, факт наявності встановленої інвалідності сам по собі не є достатньою та самостійною підставою для призначення одноразової грошової допомоги.

Право на таку виплату виникає лише після звільнення зі служби та у визначені законом строки.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Як встановлено актом спеціального розслідування групового нещасного випадку від 14.02.2025 № 40, позивач отримав травму та отруєння речовиною невідомого походження подразнюючої дії (БОР), під час дії воєнного стану при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків (підпункти 1,2 пункту 7 розділу ІІІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейським, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 № 705.)

Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.04.2025 № 10482/25664/Р позивачу встановлено 3 групи інвалідності з 30.04.2024 по 30.04.2026.

Причина інвалідності захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту Держспецзв`язку.

Відповідно до довідки медчної (війьково-лікарської комісіії) №119/СНП виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» 18 березня 2025 року позивач пройшов медичний огляд.

Висновки комісії: наслідки вибухової травми (16.11.2024); інгаляційного отруєння невідомою речовиною, акубаротравми без порушення цілісності барабанних перетинок, ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді легкої цефалгії.

Травма, ТАК, отримана під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

ХОЗЛ, категорія Е, GOLD 3, з помірними порушеннями функції зовнішнього дихання. Бульозна емфізема легень.

Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

11 червня 2025 року (резолюція від 17.06.2025) позивач звернувся до відповідача із відповідним рапортом про призначення йому про призначення і виплату одноразової грошової допомогу в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

До рапорту було додано: копію паспорту, копію РНОКПП, копію витягу з рішення експертної команди 30.04.2025 № 10482/25664/Р, копію довідки № 149/СНП, копія акту розслідування нещасного випадку, довідку про реквізити банківського рахунку.

Листом від 17.07.2025 № 1963/12/01-2025 позивачу відмовлено у призначенні спірної допомоги у зв`язку із відсутністю законних підстав.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII, застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Питання призначення та виплати одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського врегульовано статтею 97 Закону № 580-VIII.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, протягом шести місяців після його звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Суд вказує, що обставини отримання позивачем інвалідності внаслідок безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, сторонами визнаються та підтверджуються наявним в матеріалах справи доказами.

Згідно з частиною третьою статті 97 Закону № 580-VIII Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

За положеннями частини п`ятої статті 97 Закону № 580-VIII у випадках, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають відповідні поліцейські.

Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону № 580-VIII, відповідно до частини першої якої призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

За приписами частини другої статті 101 Закону № 580-VIIІ одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення стосовно загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили (частина друга.

У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

За наявності спору між особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на її призначення та отримання та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Обставин, визначених ч. 1 ст. 101 Закону № 580-VIIІ матеріали справи не містять, їх відсутність сторонами не заперечується.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2024 року №646, який набрав чинності з 11 червня 2024 року (далі - Порядок № 646).

Разом з тим, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 646 від 04 червня 2024 року, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 29 березня 2024 року.

Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.04.2025 № 10482/25664/Р позивачу встановлено 3 групи інвалідності з 30.04.2025 по 30.04.2026.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби (пункт 10 Порядку № 646).

Пунктом 12 Порядку № 646 визначено, що для призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності чи часткової втрати працездатності поліцейського без визначення інвалідності поліцейський подає в паперовій або електронній формі на адресу електронної пошти з дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи:

1) заяву (рапорт) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності, до якої додаються:

копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус;

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);

2) довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

3) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

4) постанову відповідної медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

5) акт (акти) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формою, визначеною МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

6) довідку органу, установи, організації, підрозділу, якими попередньо було здійснено виплату одноразової грошової допомоги, із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати).

Достовірність зазначеної інформації в заяві (рапорті) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності або копій документів, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту, засвідчує своїм підписом особа, яка подає документи, та перевіряє особа, яка їх приймає. Засвідчення копій документів, зазначених у підпунктах 2-5 цього пункту, здійснює керівник установи, організації, підрозділу, що видав документ.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 646 у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.

У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.

Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права (пункт 27 Порядку № 646).

За правилами пункту 7 частини другої статті 61 Закону № 580-VІІІ наявність у особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу, - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

У постановах від 19.09.2018 у справі №373/1188/16-а, від 20.09.2018 у справі №296/9456/16-а, від 01.11.2018 у справі №822/3788/17, 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 10.10.2019 у справі №822/1083/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18 та від 23.09.2021 у справі №2240/3024/18 Верховний Суд висловив позицію, згідно з якою положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

При цьому положення пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII в частині встановлення шестимісячного строку не містять ознак дискримінації при реалізації поліцейським права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, оскільки встановлення шестимісячного строку, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).

Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у №12-р/2020 від 22 жовтня 2020 року.

Отже, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.

Тому суд доходить висновку, що пунктом 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII встановлено граничний шестимісячний термін для встановлення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, проте не обмежено поліцейських у часі щодо можливості встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції.

Законом № 580-VIII не встановлено заборони щодо можливості встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції.

Також Закон № 580-VIII не містить приписів щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності під час проходження служби в поліції.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського на підставі п. 3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак відмова відповідача у наданні такої допомоги є протирпавною.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що питання прийняття рішення зі спірного в цій справі питання відноситься до виключних повноважень керівника органу поліції, тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву (рапорт) позивача про виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на отримання такої допомоги згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VІІІ.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, вказав, що заявлена сума за надану правничу допомогу у розмірі 10000 грн є неспівмірною та не є розумною, а також є недоведеним той факт, що такі витрати є не лише фактичними, але й неминучими.

Представником позивача не додано до позовної заяви договору про надання правової допомоги; документів, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

В ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а, від 13.03.2025 у справі №275/150/22.

Також при вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, вказаних доказів позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Щодо змісту ордеру адвоката, суд зазначає наступне.

Позовну заяву від імені позивача подано адвокатом Литвиновим Вячеславом Вячеславовчием, який діє на підставі ордеру серії АН № 1753034.

Посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.08.2020 по справі №911/2636/19, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки в цій справі давалась правова оцінка положенням пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, за яким ордер повинен містити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Проте, на час подання заяви в нинішній справі діяло Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 41 від 12.04.2019 (далі - Положення).

Слід зауважити, що рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 пункт 12.4 Положення доповнено новим абзацом у наступній редакції: Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Отже, наданий адвокатом Литвиновим Вячеславом Вячеславовчием ордер з відомостями у графі Назва органу, у якому надається правова допомога зазначено: у адміністративних судах та судах загальної юриздикції всіх інстанцій (так в ордері), - відповідає пункту 12.4 Положення, - є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких адміністративних судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 13 квітня 2022 року в справі № 756/334/21.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні рапорту про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, протягом шести місяців після його звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., м. Покровськ , вул. Мандрика, буд. 7, ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 11 червня 2025 року (дата надходження - 17 червня 2025 року) про виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на отримання такої допомоги згідно п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., м. Покровськ , вул. Мандрика, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 04 листопада 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська