Справа № 395/1640/25
Суддя: Орендовський В. А.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 395/1640/25 Провадження № 2-а/395/24/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Орендовського В.А.,

за участю секретаря судового засідання Піддубної Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новомиргороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 199 від 17 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , у відповідності до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 гривень, як таку, що винесена безпідставно та з порушенням чинного законодавства.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив про те, що 13 червня 2025 року близько 10 години ранку він рухаючись на власному автомобілі в АДРЕСА_1 був зупинений працівниками поліції м. Кропивницький. В ході перевірки документів, працівник поліції пояснив йому, що він перебуває в розшуку по лінії ТЦК, і без складання протоколу затримання доставив його до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) працівник ТЦК пояснив позивачу, що він не з`явився по повістці 16 листопада 2024 року. На дане позивач став заперечувати та пояснив, що напередодні через сільську раду отримував повістку, і дійсно за вказаною повісткою прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). Після складання документів на отримання військового квитка, якого в нього до даного часунемає, оскільки його так і не було видано заявнику, з невідомих причин, позивача відпустили додому.

16 листопада 2024 року за повісткою позивач знову з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 і його повідомили, що власним транспортом відвезуть в м. Кропивницький для проходження комісії ВЛК. Однак позивач став заперечувати, та пояснив, щоб видавали направлення для проходження ВЛК за місцем свого проживання та протягом терміну визначеного законом, оскільки на той час в нього не було з собою медичних документів, так як раніше він мав травму голови яку отримав внаслідок ДТП. Не реагуючи на дане, позивача насильно намагались посадити до автомобіля та відвезти до АДРЕСА_2 для проходження ВЛК. З метою уникнення конфліктної ситуації, позивачем була написана заява про відмову в проходженні ВЛК через зазначені вище обставини. Після цього його відпустили, і він поїхав додому. В подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) він не викликався і ніяких повідомлень про виклик не отримував.

16 листопада 2024 року позивачу показали та надали повістку на його ім`я на, яка не була ніким підписана, а на питання де повістка підписана і відмітка про її отримання чи повернення без вручення йому надано не було, при цьому нічого з даного приводу пояснено не було. В подальшому йому надали документи та сказали, що їх потрібно підписати, пояснивши, що дані документи являються документами для проходження ВЛК. Позивач підписав згадані документи, і відповідно після цього його посадили до приватного автомобіля одного з працівників ТЦК та СП і відвезли в м. Кропивницький, де він до 21 години проходив комісію ВЛК, з наслідками якої його навіть не ознайомили. При цьому не реагували на його пояснення, що вдома залишилось без нагляду двоє неповнолітніх дітей, і що ним повідано вже дві заяви на отримання відстрочки, через те, що він сам виховує двох неповнолітніх дітей, мати яких перебуває за кордоном, шлюб з нею розірвано та відповідно вирішено питання про стягнення з неї аліментів. Після повернення з м. Кропивницький близько 21 години, його продовжували тримати в приміщенні до 22 години, після чого видали повістку на відправку на 14 червня 2025 року на 07 годину ранку. У вказаний час позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 де перебував до 10 годину ранку. Ніхто відправкою не займався, і тому я подав скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_5 . І відповіді до даного часу не отримав. Працівники ТЦК та СВ відмовились приймати в мене скаргу, лише сфотографували її на телефон, після чого позивач поїхав додому.

15 серпня 2025 року позивач отримав повідомлення з Новомиргородського відділу ДВС у Новоукраїнському районі копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця. Ознайомившись з даними документами, зрозумів, що 04 серпня 2025 року стосовно нього, на підставі постанови №- 199 від 17 червня 2025 року винесеною ІНФОРМАЦІЯ_6 з нього підлягає стягненню штраф в розмірі 51 000 гривень. Після цього 18 серпня 2025 року звернувшись до Новомиргородського відділу ДВС у Новоукраїнському районі позивач отримав копію постанови №-199 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 17 червня 2025 року.

В постанові зазначено, що 13 червня 2025 року о 10 год. 30 хв. позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками поліції. Відповідно до Указу Президента України від 24.04.2022 року №-69 «Про загальну мобілізацію», яка була продовжена 23.07.2024 року, позивача було оповіщено повісткою №-970197 від 04 листопада 2024 року про необхідність явки на 16 листопада 2024 року на 09 годину до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних. Належним підтвердженням оповіщення резервістів або військовозобов`язаних про виклик до ТЦК та СП є день поставлення відмітки у поштовому повідомленні про відмову від отримання повістки чи день поставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи повідомленою особою ТЦК та СП під час уточнення своїх облікових даних. Перевіркою встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 з 28.11.2024 року є порушником військового обліку і перебуває у розшуку.

З даною постановою неможливо погодитись, оскільки вона винесена з грубим порушенням норм адміністративного права, а саме: винесений стосовно позивача протокол про порушення ним ст.210-1 ч.3 КУпАП йому ніхто не вручав та відповідно з його змістом ніхто не знайомив, і відповідно про його існування він нічого не знав; про дату і час розгляду справи позивача ніхто не повідомляв, оскільки як вбачається з згаданої постанови, 13 червня 2025 року (п`ятниця) стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, в ІНФОРМАЦІЯ_1 , і відповідно весь день позивач провів в АДРЕСА_2 проходячи ВЛК, а на наступний день 14 червня 2025 року (субота) вже мав прибути, та відповідно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 - для відправки. І за даний час позивача ніхто не повідомляв про дату час і місце розгляду стосовно мене адміністративної справи, про наявність якої позивач навіть не знав. Про те, що розгляд справи буде відбуватися в м. Новоукраїнка, а не в м. Новомиргород позивачу не пояснювали та навіть не говорили про необхідність прибуття в м. Новоукраїнка до ТЦК та СП і відповідно він не мав змоги заявити клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, про право заявляти інші клопотань, ознайомлення з матеріалами справи, надавати докази, та скористатись правовою допомогою адвоката, та іншими правами передбаченими ст.268 КУпАП. Згаданий вище протокол було розглянуто без участі позивача. Копії постанови про накладення штрафу позивачу не вручалось та не направлялось на його адресу. Відповідно позивач не знав про розгляд справи та про ухвалене рішення про накладення адміністративного покарання у вигляді штрафу в розмірі 25 500 гривень. Таким чином, було порушено право на захист.

Про притягнення позивача до адміністративної відповідальності позивач довідався лише 18 серпня 2025 року згідно повідомлення з відділу Державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі, що за правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, на позивача накладено штраф в розмірі 25 500 гривень, який вже збільшено в 2 рази, і відповідно він повинен сплатити вже 51 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник відповідача повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте направив до суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовута просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 наведеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Судом встановлено, що 17 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 199 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з вчиненням останнім правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП.

Як вбачається з вище вказаної постанови, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, був належним чином оповіщений повісткою № 970197 від 04.11.2024 року, про необхідність явки на 9 год. 16.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, але в зазначену дату та час останній до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, тобто своїми діями порушив вимоги ч.ч.1, 3 ст. 22, ч.2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення в особливий період, під час дії в державі правового режиму «воєнного стану», у зв`язку з чим притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч.3 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 25 500 грн. (а.с.12).

Як вбачається з копії рекомендованого листа з повідомленням Укрпошти № 735, наданого відповідачем суду, ОСОБА_1 було направлено повістку № 970197 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 16.11.2024 року на 09.00 год. для уточнення даних, однак останній її не отримав та 22.11.2024 року рекомендований лист було повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою «Одержувач відсутній за вказаною адресою» (а.с.33). На сайті Укрпошти дані щодо рекомендованого листа з повідомленням за № 735 взагалі відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 був повідомлений шляхом вручення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 16.11.2024 року на 9.00 год. для уточнення даних, відповідач до суду не надав.

За таких обставин постанова про адміністративне правопорушення № 199 від 17.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 1.267352429.1 від 18 серпня 2025 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (а.с. 1).

Враховуючи те, що позов задоволено, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок відповідно до ст. 139 КАС України мають бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст.242-246 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Постанову про адміністративне правопорушення № 199 від 17.06.2025 р. про накладення адміністративного стягнення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , у відповідності до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 гривень скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 03 листопада 2025 року.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області В.А.Орендовський