Справа № 465/7643/25
Суддя: Гулієва М. І.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/7643/25
Провадження 2-а/465/247/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Гулієвої М. І.

секретаря судових засідань Столярської Ю. Є.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постановою інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Вовка Андрія Михайловича, серія ЕНА № 5535967 від 21 серпня 2025 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за те, що 21 серпня 2022 року об 11 годині 17 хвилин у Львівській області на автомобільній дорозі М06 Чоп-Київ 497 км, керуючи транспортним засобом Mitsubishi ASX номерний знак НОМЕР_1 , здійснив перевищення допустимої швидкості руху в населеному пункті, рухаючись зі швидкістю 64 км/год, чим скоїв адміністративне правопорушення. Штраф ним був сплачений на місці винесення постанови через електронний термінал (квитанція № 4835), так як інспектор Вовк А. М. при розгляді справи озвучив іншу, вищу швидкість, а не ту яка вказана в постанові. Вказує на те, що зазначена у постанові швидкість 64 км/год не є величиною перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, що є підставою для накладення штрафу на даній ділянці дороги. На даній ділянці автодороги М 06 497 км у напрямку до м. Києва відсутній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який «позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів». Тобто відсутність такого знаку унеможливлює здійснення контролю за допомогою «спеціальних технічних та/або електронних засобів». Крім того, прилад TruCam при вимірюванні швидкості утримувався в руках ,що могло вплинути на достовірність показів приладу, іншим інспектором, який до розгляду справи непричетний. Тобто правопорушення виявлене однією особою, а розгляд справи проводився іншою посадовою особою. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, просить скасувати постанову ЕНА № 5535967 від 21 серпня 2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

02.09.2025 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова позов залишено без руху.

Від представника відповідача 3.09.25 через сервісну систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено норми чинного законодавства, яким керується посадова особа при винесені постанови про адміністративне правопорушення. Крім того, вказано, що інспектор у постанові дійсно допустив описку та неправильно вказав швидкість із якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача. А саме, по-факту позивач рухався у населеному пункті зі швидкістю 74 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год, що чітко зафіксовано на відповідному приладі TruCam, а в постанові вказано 64 км/год. Проте, даний факт є нічим іншим, як описка/технічна помилка, та такий факт не може слугувати самостійною підставою задля скасування постанови. Водночас, наголошує на тому, що до відзиву додаються -фото та -відеодокази, які в повній мірі підтверджують факт вчинення позивачем адмінправопорушення, а саме факт руху автомобіля позивача зі швидкістю 74 км/год. Окрім цього, до відзиву долучають копію рапорту інспектора, у якому вказано про те, що ним помилково вказано у постанові швидкість руху автомобіля під керуванням позивача 64 км/год, замість 74 км/год. Разом з тим, позивачеві під час розгляду справи пред`являлись для ознайомлення докази вчиненого ним правопорушення. Щодо розташування дорожнього знаку "5.76" на ділянці Автодороги М-06 Київ-Чоп, 497км (с. Новий Милятин) вказує на те, що на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції розміщена інформація про ділянки дороги, на яких здійснюється вимірювання швидкості за допомогою приладу Trucam, та вказано, що зазначені ділянки дороги облаштовані відповідними дорожніми знаками, в тому числі на ділянці Автодороги М-06 Київ-Чоп, 497км (с.Новий Милятин). Враховуючи те, що факт правопорушення жодним чином позивачем не спростований, вважає, що описка абсолютно не впливає на суть даного правопорушення та не є підставою для скасування постанови, просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

05.09.2025 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків вказаних в ухвалі суду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні до викладених у позові. Крім того зазначив, що у п.7 постанови не вказано доказів,які додаються до постанови.Прилад Трукам не є ручним, має лише ручне налаштування, вважає,що умисний рух рукою може збільшувати покази швидкості на приладі.Оскільки в постанові вказана швидкість руху його автомобіля 64 км/год інспектор не мав права виносити постанову про притягнення його до відповідальності, так як він рухався з дозволеною швидкістю.Просить не брати до уваги надані відповідачем відео, так як на них не накладено електронного підпису.

Представник відповідачів у судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив, хоч належно увідомлений про час та місце розгляду справи.За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2025 року 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Вовком Андрієм Михайловичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5535967, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач 21.08.2025 року близько 11 год. 13 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 497км (с. Новий Милятин) , керуючи транспортним засобом MITSUBISHI ASX номерний знак НОМЕР_2 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 64 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3, 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і не законне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені частиною першою, другою і третьою статті 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст.41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Пунктом 1.9.Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52; (пункт 1.10ПДР). Дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» визначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах (підрозділ 5 розділу 33ПДР).

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз положень КУпАП свідчить про те, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і стягнення, уповноважена посадова особа повинна здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Окрім вказаного, відповідно до абз. 1 ч. 2ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем надано суду відзив на позов , до якого долучено відеофайли. У зв"язку з неможливістю переглянути відеозапис у судовому засіданні, ухвалою суду від 20.10.25 витребувано оригінал електронного доказу з відеофіксацією правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

На виконання даної ухвали відповідачем надано відео фіксацію правопорушення приладом Трукам 008380,з якого вбачається, що швидкість автомобіля MITSUBISHI ASX номерний знак НОМЕР_2 становила 74 км/год. при ліміті 50 км/год.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у графі 7 постанови про накладення адміністративного стягнення не вказано які докази додаються, оскільки як вбачається з тексту постанови швидкість автомобіля фіксувалась лазерним вимірювачем швидкості Трукам 008380.Таким чином, постанова містить посилання на доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме- покази приладу Трукам 008380.

Суд вважає неспроможними посилання позивача на те, що прилад TruCam не може застосовуватися працівниками поліції, тримаючи в руці.

Дане твердження є хибним з тих підстав, що у відповідності до положень ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Разом з тим, оскаржувана постанова складена на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Суд зазначає, що згідно інформації ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» , лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься до «ручних» вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для тримання в руках під час вимірюван

Суд окрім іншого, враховує, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або ж скасовують певний режим руху та інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила (пп. «ґ» п.8.4 ПДР України).

Так, згідно із п.5.76 ПДР України, дорожній знак «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Разом із тим, жодними нормами КУпАП та Закону №580-VIII, у тому числі, ч.1 ст.40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.76 ПДР України "Автоматична відеофіксація порушень ПДР» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

У той же час, Закон №580-VIII не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень ПДР України.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у водія транспортного засобу обов`язку дотримуватися запровадженого ПДР України швидкісного режиму.

Що ж стосується тверджень позивача про надання УПП в Львівській області незасвідченого електронним цифровим підписом електронного доказу у вигляді відповідного диску з відеозаписом, суд зазначає наступне.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, плани, фотографії, графічні зображення, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Вказані дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або ж в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Законом може бути також визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.

Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.ч.1-5 ст.99 КАС України).

Отже, учасник справи на обґрунтування вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в наступних формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.7 цього ж Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у т.ч. із електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або ж його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Варто зазначити, що «матеріальний носій» є лише способом збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та, при цьому, відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Суд, звертає увагу на те, що долучений до матеріалів даної справи компакт-диск з відеозаписами порушення позивачем ПДР України виготовлений у зв`язку із необхідністю надання відповідної інформації, що має значення у адміністративному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.09.2020р. у справі №751/6069/19, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Отже, посилання позивача на те, що відеозаписи на диску є неналежними доказами через відсутність електронного цифрового підпису, є безпідставними, оскільки УПП в Львівській області було надано відеозаписи в оригіналі, що не потребує завірення електронним цифровим підписом.

Разом з цим, суд констатує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що він порушив п.12.4 ПДР- в населеному пункті керував автомобілем зі швидкістю 64 км/год , що вбачається з оскаржуваної постанови , серії ЕНА №5535967 від 21.08.25.

При цьому, інформація щодо швидкості 64 км/год, з якою рухався Mitsubishi ASX номерний знак НОМЕР_1 , яка зазначена в оскаржуваній постанові ніяким чином не співвідноситься з інформацією щодо швидкості руху вказаного автомобіля, яка міститься на відеоматеріалах і вказана розбіжність не може бути усунута у судовому засіданні.

Отже, фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, так як згідно даних у постанові він рухався з дозволеною швидкістю, не допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача містить грубі неточності щодо швидкості руху автомобіля, що є підставою для її скасування.

Разом з тим, зважаючи на те, що в діях водія можуть бути наявні ознаки порушення правил дорожнього руху, суд не має права змінювати звинувачення, які висунуті в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому справу слід направити для повторного розгляду до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на підставі п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів п.3 ч.2 ст.19 КАС України, не поширюється.

У відповідності до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі вистуала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9,72-77,242,244-246,257,271,286КАС України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 5535967 від 21 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП направити до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 484 грн. 48 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: м. Львів, вул. Перфецького, буд.19, ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції України, юридична адреса: : 79008, м. Київ, вул. Ф. Ернеста, 3/2, .

Cуддя М. І. Гулієва