Справа № 240/21792/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/21792/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

03 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, яка передбачена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з 01.09.2022 по 03.01.2023.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому за період з 01.09.2022 по 03.01.2023 додаткову грошову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого закладу у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустках у зв`язку з тяжким пораненням, з урахуванням проведених виплат за цей період.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що солдат ОСОБА_1 проходив службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2022 №215 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) встановлено, що 16.06.2022 солдат ОСОБА_1 одержав: Вибухове поранення. Акубаротравму. Закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку. Вогнепальне осколкове наскрізне проникаюче торакоабдомінальне поранення справа з пошкодженням правої легені, правого купола діафрагми, VІІ-VІІ сегментів печінки. Вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням лівої легені та наявністю стороннього тіла металевої щільності в І-ІІ сегментах верхньої частки лівої легені. Двобічний гемо пневмоторакс. Посттравматичний двобічний пульмоніт. Гемоперитонеум. Вказаною довідкою підтверджується, що травми отримані позивачем: Під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Долина Донецької області внаслідок обстрілу противником зі стрілецької зброї, бойових машин та масованого артилерійського обстрілу системами великого калібру. Під час відбиття збройної агресії Російської Федерації проти України та забезпечення заходів правове режиму воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/20 "Про введення воєнного стану в Україні" та Захисту Батьківщини відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №71/2022 "Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань". Під час виконання бойового завдання перебував у засобах індивідуального захисту та без ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Після отриманого поранення позивача було евакуйовано до ПХГП м.Краматорськ, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 16.06.2022 по 17.06.2022.

Надалі позивач перебував на тривалому стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням пораненням, а саме: в період з 17.06.2022 по 20.06.2022 у військовій частині НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий шпиталь), з 20.06.2022 по 05.07.2022 у КНП "ВОКЛ ім.М.І. Пірогова ВОР", з 05.08.2022 по 19.08.2022 у КНП "Обласний медичний центр вертебрології реабілітації" ЖОР, з 22.09.2022 по 05.10.2022 у КНП "ГВВ" ЖОР, з 07.11.2022 по 18.11.2022 у КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка", що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 13.01.2023 №29 та наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 №212, від 06.10.2022 №226, від 08.11.2022 №259 та від 18.11.2022 №269.

Також позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в період з 22.08.2022 по 20.09.2022 та з 07.10.2022 по 05.11.2022 на підставі довідок ВЛК Військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 від 22.08.2022 №2568, від 07.10.2022 №3948 та наказів командира військової частини НОМЕР_1 22.08.2022 №181, від 21.09.2022 №211, від 07.10.2022 №227 та від 06.11.2022 №257.

З 18.11.2022 по 31.11.2022 та з 01.12.2022 по 06.12.2022 позивач перебував в оперативній групі в АДРЕСА_1 , бойових завдань не виконував та на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням або у відпустці за станом здоров`я не перебував.

06.12.2022 позивач вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2022 №288.

16.12.2022 позивач прибув з відрядження з військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 до оперативної групи в АДРЕСА_1 та приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2022 №300.

З 16.12.2022 по 26.01.2023 позивач перебував в оперативній групі в АДРЕСА_1 , бойових завдань не виконував та на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням або у відпустці за станом здоров`я не перебував.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 13.01.2023 №29 солдата ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.01.2023 №26, солдата ОСОБА_1 , колишнього стрільця-санітара десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.01.2023 №12-РС з військової служби у відставку, з 26.01.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником позивача було направлено адвокатський запит від 30.05.2024 до відповідача про проведення перерахунку позивачу додаткової грошової винагороди за період з 01.09.2022 по 03.01.2023 із розрахунку 100 000 грн. в місяць пропорційно часу лікування (перебування у відпустці за висновком військово-лікарської комісії) з урахуванням виплачених коштів.

Проте виплату додаткової грошової винагороди за спірний період відповідач не здійснив.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не здійснення виплати додаткової винагороди в повному обсязі у спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2011-XII).

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (пункт 4 статті 9 цього Закону).

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому неодноразово було продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

01 квітня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168" №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для нарахування позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 за період перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: з 22.09.2022 по 05.10.2022 та з 07.11.2022 по 18.11.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З огляду на системний аналіз вищевказаних правових норм Постанови №168 слідує висновок, що додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Матеріали справи свідчать, що позивач в період з 22.09.2022 по 05.10.2022 та з 07.11.2022 по 18.11.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема у зв`язку з бойовою травмою (акубаротравмою) та вогнепальним переломом отриманими 16.06.2022.

Разом з тим, відповідачем не заперечується, що за періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 22.09.2022 по 05.10.2022 та з 07.11.2022 по 18.11.2022 військова частина НОМЕР_1 не виплачувала йому додаткову грошову винагороду у розмірі 100000,00 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн. на місяць (з розрахунку пропорційно дням його перебування на стаціонарному лікуванні) за періоди перебування на стаціонарному лікуванні з 22.09.2022 по 05.10.2022 та з 07.11.2022 по 18.11.2022. Однак, військова частина НОМЕР_1 не виплачувала йому зазначеної додаткової винагороди за вказані періоди перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Доказів протилежного військова частина НОМЕР_1 , яка з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України несе обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, до суду не надала.

Щодо спірних правовідносин про наявність у позивача права на нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, а саме: з 01.09.2022 по 20.09.2022 та з 07.10.2022 по 05.11.2022, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у спірний період позивач перебував у відпустці для лікування на підставі довідок ВЛК Військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 від 22.08.2022 №2568, від 07.10.2022 №3948.

Однак, апелянт наполягає на тому, що такі довідки не містять інформації про те, що поранення, отримане позивачем, є тяжким.

З даного приводу колегія суддів враховує, що відповідно до частини 10 статті 2 Закону України №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Згідно з пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення №402. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом "в" пункту 20.3 Положення №402 встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у "відпустці для лікування після тяжкого поранення". Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у "відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів".

З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає "відпустку для лікування після тяжкого поранення" за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише "за станом здоров`я".

Зазначене протиріччя усунути тільки з 25 серпня 2023 року, шляхом внесення змін до Положення №402 наказом Міністерства оборони України від 18 серпня 2023 року №490, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2023 року за №1467/40523. Зокрема, названим наказом передбачено замінити слова "відпустці за станом здоров`я" словами "відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) ".

У той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Так, надане позивачем до військової частини НОМЕР_1 свідоцтво про хворобу та довідки ВЛК та за спірний період містять інформацію про отримання позивачем поранення 16.06.2022, яке пов`язане з проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів, а тому суд приходить до висновку, що всі надані за станом здоров`я відпустки фактично були відпустками для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після виписки з медичного закладу, яке передувало таким відпусткам.

Щодо необхідності зазначення у довідці ВЛК ступінь тяжкості отриманого поранення або травми, суд зауважує на таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", та Постанови №168, 25 січня 2023 року Міністерством оборони України видано наказ №44, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233, який набрав чинності 31 січня 2023 року.

Вказаним наказом внесено зміни до Порядку №260, а саме доповнено його розділом ХХХІV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану".

Пункт 12 цього розділу передбачив, що керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Отже, тільки після 31 січня 2023 року у керівників ВЛК виник обов`язок по складанню та наданню військовослужбовцям документів про ступінь важкості отриманого поранення.

Слід врахувати, що позивачем надано копію свідоцтво про хворобу №29, складене 13.01.2023 року гарнізонною військово-лікарською комісією Військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 .

У пункті 12 свідоцтва зазначено, що позивач отримав важке вибухове поранення (16.06.2022), вогнепальне осколкове наскрізне проникаючого торакоабдомінальне поранення справа з пошкодженням правої легені, правого купола діафрагми, VI-VII сегментів печінки, вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням лівої легені та наявністю стороннього тіла металевої щільності в І-ІІ сегментах верхньої частки лівої легені, вогнепальний перелом лівої лопатки зі зміщенням уламків, лікований оперативно (16.06.2022 - дренування правої та лівої плевральних порожнин по Бюлау, лапароскопія, конверсійна лапаротомія, ушивання правого куполу діафрагми та пошкодження печінки, санація та дренування, черевної порожнини, ПХО вогнепальних ран; 17,06.2022 - торакоскопія зліва, видалення осколка з верхньої частки лівої легені, ушивання рани легені, санація та дренування плевральної порожнини) у вигляді консолідованого перелому лівої лопатки, посттравматичного остеоартрозу лівого плечового суглобу ІІІ (третя) стадія, посттравматичної стійкої згинально-розгинально-відвідної контрактури лівого плечового суглобу з больовим синдромом зі значним порушенням функції; посттравматичного остеохондрозу шийного відділу хребта з больовим синдромом з незначним порушенням функції; залишкових явищ перенесеного травматичного гідропневмотораксу та пневмоніту (16.06.2022) у вигляді плевродіафрагмальних злук обох легень з незначним порушенням функції зовнішнього дихання. Наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми, струсу головного, мозку (16.06.2022) з цефалгією, церебростенією. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Зважаючи на характер травм (поранень), що зазначені у вказаних вище довідках ВЛК від 22.08.2022 №2568 та від 07.10.2022 №3948, позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн., як такий, що перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 16.06.2022, пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК, а саме: з 01.09.2022 по 20.09.2022 та з 07.10.2022 по 05.11.2022.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що позивач у період з 18.11.2022 по 03.01.2023 приймав участь у бойових діях чи отримував поранення (травми, контузії, каліцтва) у зв`язку із захистом Батьківщини та проходив у зв`язку з цим лікування чи перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач у спірний період перебував у пункті постійної дислокації у м.Житомирі, а тому підстав для нарахування йому додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн. за цей період немає. Доказів протилежного позивачем надано не було.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовною заявою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходив з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Визначаючись з приводу того, чи врегульовано іншими законами інші строки для звернення до адміністративного суду у правовідносинах, пов`язаних із затримкою виплати працівникові усіх сум при звільненні, суд враховує положення статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування до спірних правовідносин місячного строку звернення до суду відхиляються колегією суддів за безпідставністю.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.