Справа № 466/7278/25
Суддя: Глинська Д. Б.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/7278/25
Провадження № 2-а/466/184/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Глинської Д.Б.

з участю секретаря с/з Садовської А.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд постановити рішення, яким: скасувати постанову №1400 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 липня 2025 року по справі про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 24 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №1400 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що він, ОСОБА_1 , 24.07.2025 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.12.2000 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

24 липня 2025 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з врученої йому повістки.

Того ж дня провідним спеціалістом відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 державним службовцем ОСОБА_3 складено відносно нього протокол №1400 про адміністративне правопорушення від 24 липня 2025 року у зв`язку з тим, що він не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, що є порушенням вимог частини 1 та частини 3 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто порушив правила військового обліку як військовозобов`язаний в особливий період, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

24 липня 2025 року йому вручено постанову № 1400 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Він перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 липня 2024 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста ним було уточнено особисті облікові дані, що підтверджується записами у військово-обліковому документі Резерв +.

Відповідно, якщо б на момент уточнення особистих облікових даних 15 липня 2024 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста він не перебував би на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно не міг би їх уточнити та йому було б системою запропоновано звернутися до найближчого Територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) для уточнения даних та постановки на облік.

Оскільки він на той момент на військовому обліку перебував у ІНФОРМАЦІЯ_2 , він зміг через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста уточнити облікові дані.

19 травня 2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало.

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Таким чином, нести відповідальність за правопорушення, яке на думку відповідача триває з моменту його реєстрації, тобто з 08.12.2000 у вигляді штрафу 17000 грн. вважає неправомірним.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та винесена з порушенням норм чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, просить позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2025 року справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передана для розгляду судді Глинській Д.Б.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було залишено без руху.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18 серпня 2025 року на адресу суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою безумовного виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в межах повноважень здійснюється взяття на військовий облік, оповішення та призов громадян на військову службу під час мобілізації.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 24.07.2025 прибув у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно з паспортних даних позивача було встановлено, що останній з 08.12.2000 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів у відповідному підрозділі розвідувального органу).

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку. Однак, позивач на військовий облік у встановлений законом строк не став, на військовому обліку не перебував, а оновлення даних позивачем не тотожне з постановкою на військовий облік. Таким чином, позивач порушив правила військового обліку.

Разом з тим, КУпАП не містить теорії визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином. У листі Міністерства юстиції України №22-34-1465 від 01.12.2003 зазначено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним, невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Отже, характерною ознакою вчинення триваючого правопорушення є те, що час його вчинення не обмежується якимось моментом у часі або конкретною датою, а час його вчинення характеризується тривалим часовим періодом і завершується або припиненням правопорушення особою самостійно, зокрема виконання нею обов`язку, або притягненням її до відповідальності, або скасування закону, який визнає таке діяння правопорушенням.

Крім того, зазначає, що протягом вчинення триваючого правопорушення може змінюватись його правова кваліфікація. Так, якщо у момент початку його вчинення вона могла визначатись однією нормою закону, то під час його вчинення законодавець шляхом внесення змін може змінити її назву, номер, частину, санкцію тощо. Відтак, якщо дія (бездіяльність) особи на момент вступу в дію нового закону про відповідальність продовжує бути правопорушенням і особа продовжує його вчиняти (перебувати у стані вчинення правопорушення), то вона підлягає відповідальності на підставі закону, який є чинним на час провадження вчинення нею такого правопорушення.

З огляду на викладене вважає, що доводи позивача про неможливість застосування положень ч.3 ст.210 КУпАП є хибними. У даному випадку не відбувається зворотної дії закону в часі, заборона якого зазначена ст.58 Конституції України, оскільки відповідальність настає за діяння, яке продовжує вчинятись і визнається правопорушенням також на день складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є законною і обгрунтованою.

22 серпня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 Гбур О.І. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначено наступне.

Згідно з наявного в матеріалах справи електронного ВОД (резерв +) військовозобов`язаний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 07.03.2009, а також вчасно оновив військово-облікові дані (15.07.2024).

Крім того, розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який сформований 30.07.2025 підтверджує вище наведені відомості та засвідчує наявність у ТЦК та СП усіх облікових та анкетних даних військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Вважає, що наявні в матеріалах справи докази повністю спростовують наведені відповідачем заперечення на позовну заяву та свідчать про незаконність та необгрунтованість оскаржуваної постанови № 1400 від 24.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та є підставою для її скасування з огляду на відсутність складу адмінправопорушення.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема обліку відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладено на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Отже, відповідальними за ведення і наповнення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») є відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Вважає, що позивач не повинен нести відповідальність за несвоєчасне перенесення (не внесення) відомостей про його перебування на військовому обліку з 2009 року (а саме, дата взяття на облік згідно електронного ВОД 07.03.2009) до відповідного реєстру.

Таким чином, відсутність електронних відомостей про взяття позивача на військовий облік у реєстрі «Оберіг» не може бути доказом того, що позивач не перебуває на вказаному обліку.

Частиною 5 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Положеннями ст. 5 КАСУ передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №1400 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Із вказаної вище постанови вбачається, що ОСОБА_1 24 липня 2025 року прибув у ІНФОРМАЦІЯ_8 , та з`ясувалося, що він з 08.12.2000 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте останній не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За правилами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210 -1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

З 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який продовжується до тепер.

Поняття «воєнний стан» охоплює особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

В цьому ж Законі визначено поняття «особливий період» як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, котрий настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч.2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19 травня 2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст. 210 КУпАП не існувало.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 частини 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, мали три шляхи для уточнення своїх персональних даних з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме шляхом:

- прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;

- шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;

- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Як вбачається з військово-облікового документу з мобільного додатку "РЕЗЕРВ+" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 ; номер в реєстрі "ОБЕРІГ" 2; дані уточнено 15 липня 2024 року.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Частиною 1 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до ч.9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП були висновки відповідача про те, що ОСОБА_1 з 08 грудня 2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває.

Суд звертає увагу, що вимоги ч. 3 ст. 210 КУпАП не можуть бути застосовані до позивача, оскільки, як вже було встановлено судом, останньому було інкриміновано адміністративне правопорушення, яке було вчинено ним до 19.05.2024.

Отже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є протиправним, а постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі (п.3 ч.3 ст. 286 КАС України).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією №5569-9832-6574-3711 від 07.08.2025.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 605,60 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9,38, 210, 235, 245, 251, 280, 289 КУпАП, ст.ст. 5, 9, 72, 73, 77, 242, 243 -246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити.

Скасувати постанову №1400 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 24 липня 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та закрити провадження у справі.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути повністю або частково оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.11.2025.

Суддя Д. Б. Глинська