Справа № 300/5113/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2025 р. справа № 300/5113/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каверін Сергій Миколайович до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.05.2020 по 20.06.2025, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Каверін Сергій Миколайович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат Каверін С.М.), звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (надалі по тексту також - відповідач, військова частина, Управління ДПС, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.05.2020 по 20.06.2025.
Дана позовна заява до суду надійшла через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 18.07.2025" та підписана електронно-цифровим підписом адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, який діє на підставі ордера серія ВС №1322076 від 01.11.2024.
Підставою звернення ОСОБА_1 , на переконання позивача, є протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 по 20.06.2025, виходячи із середньоденного грошового забезпечення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України по 16.05.2020. Однак, при звільненні з військової служби відповідач протиправно не провів з ним повний розрахунок, зокрема, протиправно не було виплачено ОСОБА_1 належне грошове забезпечення індексацію грошового забезпечення, що стало предметом спору в адміністративній справі №300/8292/24. Так, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24, відповідачем 20.06.2025 виплачено належну позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 120 828,99 гривень. Як зазначив ОСОБА_1 , розрахунок належної індексації грошового забезпечення проведено відповідачем лише 20.06.2025.
Вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України (надалі по тексу також КЗпП України, Кодекс), зокрема норми статті 117 такого Кодексу щодо виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником в день звільнення з роботи. А тому, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні підлягає стягненню середній розмір його грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 17.05.2020 по 20.06.2025 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також Порядок №100). На підставі вказаного просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.07.2025 відкрив провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України). Одночасно судом витребувано у сторін додаткові письмові докази, необхідні для розгляду справи (а.с.16-17).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі № 300/1529/24 вирішено стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.05.2020 по 16.11.2020 включно у розмірі 180 642,04 гривень. Після набрання законної сили рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі №300/1529/24, Східним регіональним управлінням 10.09.2024 відшкодовано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 145 416,84 гривень в межах шести місяців, а саме за період з 17.05.2020 по 16.11.2020 включно. Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України із внесеними змінами після 19.07.2022 року весь час затримки розрахунку обмежено шістьма місяцями. Таким чином, у позивача весь час затримки розрахунку при звільненні обмежується періодом з 17.05.2020 по 16.11.2020. А за вказаний період позивачу відшкодовано суму за затримку розрахунку при звільненні, розраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 вже виплатило на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в межах шести місяців, а саме за період з 17.05.2020 по 16.11.2020 то ОСОБА_1 вже реалізовано отримання від відповідача грошової компенсації у вигляді середнього грошового забезпечення. Повторне застосування такої санкції не допускається, оскільки середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а тому, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за такі дії. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему подало до суду заяву "Документ сформований в системі "Електронний суд" 03.11.2025", яку зареєстровано судом 03.11.2025 за вх.№28787/25 (а.с.32-36).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на позов, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Згідно з витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2020 за №298-ОС ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 07.05.2020 за №148-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Останнім днем проходження служби вважати 16.05.2020 (а.с.12).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01.12.2015 по квітень 2016 року включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.12.2015 по квітень 2016 року включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із травня 2016 року по жовтень 2017 року включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із травня 2016 року по жовтень 2017 року включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_4 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із листопада 2017 року по 28.02.2018 включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із листопада 2017 року по 28.02.2018 включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_4 ) щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.05.2020.

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.05.2020 включно із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням висновків суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125649497).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №300/8292/24 апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі №300/8292/24 без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128192305).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №300/8292/24 Військова частина НОМЕР_1 виплатила належну позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно доводів ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, 20.06.2025 на розрахунковий рахунок позивача нарахована індексацію грошового забезпечення у розмірі 120 828,99 гривень.

На засвідчення таких обставин позивач подав Виписку по надходженням по картці/рахунку за період з 20.06.2025 по 20.06.2025 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформаційного характеру про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку ОСОБА_1 , сформовану системою самообслуговування Приват24 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де:

- дата операції "20.06.2025 о 17:12 год.";

- деталі операції "Зарплата Східне регіональне управління ДПСУ. Perekaz koshtiv-Pererakh/koshty zhidno Rishennia Ivano-Frank.oukruzhn.admin.sudu vid 06.03.2025 po spravi 300/8292/24"

- сума у валюті операції "120 828,99 UAH" (а.с.13).

До відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено платіжну інструкцію №845 від 20.06.2025 на суму 120 828,99 гривень із призначенням платежу перерахунок коштів згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 на користь ОСОБА_1 . Дата виконання 20.06.2024 (зворотній бік а.с.27).

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати останньому середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.05.2020 по 20.06.2025, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

За приписами пункту 17 частини 1 статті 4 та пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-ХІІ).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Власник або уповноважений ним орган відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пункт 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008, Указ №1153/2008) визначає таке:

- після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання;

- особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. [. . . ];

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (надалі по тексту також Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Досліджуване судом питання в частині застосування норм трудового законодавства і законодавства, яке визначає соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, неодноразово було предметом правової оцінки і формування висновків Верховним Судом.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.03.2019 у справі №820/660/17 вказав:

"… за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини;

… непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України;

…реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.".

Так як спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату такій категорії осіб всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 року у справі №806/1899/17, від 31.05.2018 року у справі №823/1023/16, від 16.07.2020 у справі №400/2884/18.

Так, роботодавець відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 за №2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.

Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 у справі про офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу щодо визначення строку для звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 за №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В силу правового регулювання, визначеного пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Беручи до уваги коментовані вище норми матеріального права і висновки Верховного Суду, сформованих у релевантних правовідносинах, не проведення з вини відповідача розрахунку із позивачем належних йому як звільненому працівникові сум є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме ОСОБА_1 гарантовано право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення при звільненні у вигляді середнього грошового забезпечення за весь час затримки, починаючи з 17.05.2020 по день фактичного розрахунку 20.06.2025.

З приводу правових підстав для стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 по 20.06.2025, суд зазначає наступне.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №300/8292/24 Військова частина НОМЕР_1 виплатила належну позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно доводів ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, 20.06.2025 на розрахунковий рахунок позивача нарахована індексацію грошового забезпечення у розмірі 120 828,99 гривень.

Суми індексації грошового забезпечення охоплюються поняттям "всіх сум, що належать працівнику при звільненні" в розуміння статті 116 КЗпП України, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.

На засвідчення таких обставин позивач подав Виписку по надходженням по картці/рахунку за період з 20.06.2025 по 20.06.2025 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформаційного характеру про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку ОСОБА_1 , сформовану системою самообслуговування Приват24 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де:

- дата операції "20.06.2025 о 17:12 год.";

- деталі операції "Зарплата Східне регіональне управління ДПСУ. Perekaz koshtiv-Pererakh/koshty zhidno Rishennia Ivano-Frank.oukruzhn.admin.sudu vid 06.03.2025 po spravi 300/8292/24"

- сума у валюті операції "120 828,99 UAH" (а.с.13).

До відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено платіжну інструкцію №845 від 20.06.2025 на суму 120 828,99 гривень із призначенням платежу перерахунок коштів згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 на користь ОСОБА_1 .. Дата виконання 20.06.2024 (зворотній бік а.с.27).

Відтак, слід констатувати обставину фактичного отримання коштів в сумі 120 828,99 гривень саме 20.06.2025.

Отже, період з 17.05.2020 (день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу військової частини) по 20.06.2025 (день фактичного зарахування коштів) є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні, а останнім днем такого розрахунку є саме 20.06.2025 - день коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто з ним проведено остаточний розрахунок.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 05.12.2018 у справі №808/2442/16.

Щодо часу затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, то необхідно звернути увагу на таке.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 17.05.2020 до 20.06.2025, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року за № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період з 17.05.2020 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

Проте, період з 19.07.2022 до 20.06.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 у справі №560/11489/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 10 квітня 2024 року у справі №360/380/23, від 29 серпня 2024 року у справі №200/3662/23, від 16 липня 2024 року у справі №460/14438/23, від 19 вересня 2024 року у справі №420/573/23.

Так, період затримки розрахунку при звільненні 17.05.2020 до 18.07.2022 становить 793 календарних дні (період до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року за №2352-ІХ (19.07.2022)).

Як вже зазначалось судом, період з 19.07.2022 до 20.06.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, згідно якої заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум може бути нарахований за період, який не більший ніж шість місяців.

З врахуванням встановленого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України максимального періоду виплати (не більше шести місяців), кількість днів затримки становить в спірному випадку 184 календарних дні (6 місяців), тобто періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні слід вважати з 19.07.2022 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) по 18.01.2023 (останній календарний день в шестимісячному періоді) включно.

Як свідчать відомості долученої, Східним регіональним управлінням ДПСУ до відзиву на позовну заяву, Довідки від 24.07.2025 за №09/139-2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень-квітень 2020 року, розмір середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення, зважаючи на показники грошове забезпечення позивача. за два повні місяці перед звільненням (березень-квітень 2020 року):

- середньомісячний розмір грошового забезпечення становить 39 421,15 гривень (з розрахунку 78 842,30 гривень (усього за березень-квітень 2020 року) : 2 (кількість календарних місяців) = 39 421,15 гривень);

- середньоденний розмір грошового забезпечення складає 1292,50 гривень (а.с.28).

У розглядуваному випадку, суд вважає коментовану довідку належним доказом, яку слід взяти до уваги на підтвердження розміру середньоденного забезпечення позивача.

Відтак, відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП України правил, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум коштів за період з 17.05.2020 (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 18.07.2022 в розмірі 1 024 952,50 гривень, обчисленої за формулою 1292,50 гривень (середньоденне грошове забезпечення) х (помножено на) 793 (календарні дні періоду затримки виплат) та за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 в розмірі 237 820,00 гривень, обчисленої за формулою 1292,50 гривень (середньоденне грошове забезпечення) х (помножено на) 184 (календарні дні періоду затримки виплат).

Досліджуючи питання орієнтовної оцінки розміру майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач та наявності права суду зменшити розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України, слід звернути увагу на наступне.

З огляду на норму частини 5 статті 242 КАС України, при застосуванні статті 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне застосувати висновки Великої Палати Верховного суду, викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (повний текст 24.02.2020), щодо права суду зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, а саме:

"81. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

91. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

92. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц)."

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду в подальшому повторно враховано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/817, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22.

Суд також звертає увагу на те, що сума середнього заробітку за час прострочення з 17.05.2020 по 18.07.2022 в розмірі 1 024 952,50 гривень розрахована згідно статті 117 КЗпП України (у редакції до 19.07.2022) більш ніж у 8 раз перевищує суму заборгованості, належних позивачу до виплати при звільненні, в розмірі 120 828,99 гривень.

Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, але у редакції чинній до 19 липня 2022 року, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, зокрема і у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

На підтримку наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №806/2473/18. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 Судова палата зазначила, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Указані висновки стосуються застосування статті 117 КЗпП України у редакції, до внесення у неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.

Вказані висновки відповідають правовим висновкам, викладених у постановах Верховного суду від 07.10.2025 у справі №520/7611/22, від 02.10.2025 у справі №420/11126/22, від 24.09.2025 у справі №560/10/23, від 18.09.2025 у справі №160/2237/22, від 11.09.2025 у справі №320/4309/21, від 09.09.2025 у справі №420/12808/23, від 05.09.2025 у справі №200/5212/23, від 28.08.2025 у справі №580/890/24.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також Порядок №100).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином слідує, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

Як вже встановлено судом, згідно відомостей Довідки віл 24.07.2025 за №09/139-2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 середньоденний розмір грошового забезпечення останнього складає 1292,50 гривень (а.с.28).

Згідно Довідки від 03.11.2025 за №03/179-2025 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплату яких здійснено при звільненні ОСОБА_1 за травень 2020 року розмір нарахованих належних позивачу при звільненні виплат склав 492 414,75 гривень (а.с.34).

Відповідачем також долучено платіжну інструкцію №845 від 20.06.2025 на суму 120 828,99 гривень із призначенням платежу перерахунок коштів згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 на користь ОСОБА_1 .. Дата виконання 20.06.2024 (зворотній бік а.с.27).

Таким чином, загальна сума коштів, які позивач повинен був отримати під час розрахунку при звільненні становить 492 414,75 гривень + 120 828,99 гривень = 613 243,74 гривень.

Сума виплаченої заборгованості в розмірі 120 828,99 гривень становить 19,70% від усієї суми виплат. З огляду на це, виходячи з принципу пропорційності позивачу необхідно виплатити 201 915,64 гривень, які становлять 19,70% від 1 024 952,50 гривень (розрахованих згідно з Порядком № 100 та без урахування обмеження періоду виплати 6 місяцями, як то регламентовано внесеними змінами відповідно до Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ).

Водночас, суд зважає також на те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі №300/1529/24 стягнуто зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.05.2020 по 16.11.2020 включно у розмірі 180 642,04 гривень.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен врахувати розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Після набрання законної сили рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі №300/1529/24 відповідачем відшкодовано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 180 642,04 гривень.

Однак, після відшкодування відповідачем суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку, відповідач 20.06.2025 нараховує ОСОБА_1 кошти на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24, що стало підставою для повторного звернення позивача із вказаним позовом до суду.

Враховуючи, що стаття 117 КЗпП України має компенсаційний характер і спрямована на відшкодування працівникові втрат, пов`язаних із несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні, при вирішенні питання щодо розміру належних до стягнення сум має бути забезпечений принцип реального та пропорційного відшкодування.

Оскільки позивачу вже було виплачено середній заробіток за затримку остаточного розрахунку відповідно до рішення суду від 09.05.2024 у справі №300/1529/24, нарахування та виплата аналогічної компенсації затримку виплати грошових сум при звільненні, право на яке визначено рішенням суду від 06.03.2025 у справі №300/8292/24, без урахування вже сплаченого призведе до фактичного надмірного стягнення.

Отже, сума відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, а саме розмір компенсації в сумі 201 915,64 гривень за період з 17.05.2020 по 18.07.2022 та 237 820,00 гривень за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 підлягає зменшенню на розмір коштів 180 642,04 гривень виплачених на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі №300/1529/24.

На переконання суду такий підхід забезпечує відповідність принципу справедливості та запобігає необґрунтованому притягненню до фінансової відповідальності відповідача за порушення строків виплати грошових сум, які належали працівнику при звільненні.

Таким чином, зважаючи на наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, розмір компенсації у сумі 259 093,60 гривень (з розрахунку (201 915,64 гривень + 237 820,00 гривень) - 180 642,04 гривень = 259 093,60 гривень).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача 259 093,60 гривень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач повністю не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи (а.с.7).

З огляду на не понесення позивач судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 259 093,60 гривень (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто три гривні шістдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача Каверін Сергій Миколайович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ), АДРЕСА_3 .

Суддя Чуприна О.В.