Справа № 160/10151/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства національної єдності України, Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
08.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства національної єдності України, в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 несплаченої щорічної державної грошової допомоги особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбаченої п.3 Порядку призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей, який було затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року за №1281 Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей;
- зобов`язати Міністерство розвитку громад та територій України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної державної грошової допомоги особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 2024 рік у встановленому Порядком розмірі.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до п.3 Порядку призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей, який було затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року за №1281 «Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» зазначено, що щорічна державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або членам її сім`ї під час перебування такої особи в місцях несвободи або у разі смерті такої особи шляхом перерахування Мінрозвитку коштів на їх особові рахунки, відкриті в банківських установах, у розмірі 100 тис. гривень. Щорічна державна грошова допомога особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, може надаватися одному з членів її сім`ї в одному році. Позивач звернулася з відповідною заявою до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, правонаступником якого є Міністерство національної єдності України, та надала Комісії необхідний пакет документів. І 14 грудня 2023 року на мій рахунок я отримала грошову виплату за 2023 рік у розмірі 100000 гривень. Після отримання грошової виплати в 2024 році позивач знову подала заяву до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України на отримання даної грошової виплати за 2024 рік. Однак, у зв`язку із наявністю при вирішенні даного питання конфлікту інтересів, так як у чоловіка позивача - ОСОБА_2 є мати ОСОБА_3 , їй грошову допомогу не було виплачено. Позивач не погоджується із такою бездіяльністю відповідача, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.
14.04.2024 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 15.05.2025 року. Також вказаною ухвалою суду Міністерство національної єдності України зобов`язано надати додаткові докази в даній справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
30.04.2025 року на електронну адресу суду від Міністерства національної єдності України надійшов письмовий відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення вищезазначеного позову у повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Абзацами сьомим, восьмим та дев`ятим пункту 3 Порядку призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей, який було затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року за №1281 Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей, станом на 22.01.2024 року, дату звернення позивачки з заявою, передбачалось, що виплата щорічної державної грошової допомоги особам, визначеним пунктом 15 Положення про Комісію, здійснюється після внесення такого рішення до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення. Щорічна державна грошова допомога особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, може надаватися одному з членів її сім`ї в одному році. За результатами опрацювання заяви Мінреінтеграції перераховує відповідні кошти на особовий рахунок особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або члену її сім`ї, реквізити якого зазначені в довідці, доданій до заяви. Відповіді Міннац`єдності № 22/6.2-9784-24 від 23.12.2024 року, № 22/6.2-413-25 від 20.01.2025 року на адвокатські запити, що додані позивачкою до позовної заяви, свідчать про те що особа була проінформована, що належна їй виплата державної грошової допомоги буде перерахована на рахунок, при цьому строки для здійснення виплат такої допомоги законодавство не встановлено. Однак, враховуючи, що всі заяви щодо виплат державної грошової допомоги за 2024 та електронні бази даних було передано 07.02.2025 року Міннац`єдності до Мінрозвитку, відповідач позбавлений змоги достеменно, станом на день подання даного відзиву, інформувати суд щодо опрацювання заяви позивачки від 22.01.2024 року та можливого здійснення виплати за вказаною заявою. На підставі наведеного Міннац`єдності вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не містить фактів, підтверджених належними та правомірними доказами, щодо наявності бездіяльності Міннац`єдності стосовно нездійснення виплати одноразової державної грошової допомоги особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, якою в даному випадку є ОСОБА_2 , на користь позивачки. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
25.07.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Міністерства розвитку громад та територій України надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не погоджується із доводами позовної заяви та посилається на наступне. ОСОБА_1 звернулась до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Мінреінтеграції) 22.01.2024 року з заявою про отримання державної грошової допомоги. Станом на 22.01.2024 року як дату звернення позивача до Мінреінтеграції, у Мінрозвитку були відсутні повноваження стосовно спірних у цій справі правовідносин. Документи, подані позивачем, розглядались Мінреінтеграції, рішення за результатами розгляду таких документів також приймалось Мінреінтеграції. При цьому, Мінрозвитку не може здійснювати оцінку правового поля діяльності Мінреінтеграції. Отже, з урахуванням конструкції позовних вимог у цій справі, Мінрозвитку не є та не може вважатись належним відповідачем у даній справі. У зв`язку із зверненням ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_2 ) до Комісії із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України та зверненням ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) до Комісії із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України від 20.09.2023 року та наявністю звернення ОСОБА_3 від 06.10.2023 року про отримання державної грошової допомоги і зверненням ОСОБА_1 від 22.01.2024 року про отримання державної грошової допомоги, вбачається, що право на отримання щорічної державної допомоги в інтересах ОСОБА_2 має як мати, так і дружина, що свідчить про потенційний спір між членами сім`ї щодо отримання щорічної державної грошової допомоги. На підставі вищенаведеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
11.08.2025 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив Міністерства розвитку громад та територій України, в якій вона зазначає наступне. Позивач зверталася за отриманням щорічної допомоги до тих державних закладів, які були відповідальними на час її першого звернення, і які їй їх фактично надавали за 2023 рік у 2024 році, а про те, що у тих виконавчих органів, в зв`язку зі змінами та реформуванням міністерств та відомств, з січня 2025 року їх деякі повноваження були скасовані та делеговані іншим міністерствам та відомствам ОСОБА_1 проінформована не була, адже вона зверталася наприкінці 2024 року, тому і зверталася вона в судовому порядку саме до Міністерства національної єдності України (нова назва Мінреінтеграції), в яке як їй стало відомо і було реформовано Мінреінтеграції, куди вона зверталася спочатку. Той факт, що позивачці ОСОБА_1 не було відомо при зверненні за нарахуванням та отриманням щорічної допомоги, що дане повноваження може знаходитися вже під юрисдикцією Міністерства розвитку громад та територій України, а не Міністерства національної єдності, не може служити приводом для відмови в задоволені позовних вимог. Окрім зазначеного, позивачка ОСОБА_1 також звертає увагу, що саме у Міністерства розвитку громад та територій України, наразі знаходиться заява позивача про нарахування та виплату їй грошової допомоги за 2024 рік, і про це зазначає сам відповідач, але всупереч вимог Закону, отримавши від попередньої державної установи чи закладу, у яких дана заява знаходилася на виконанні, і якими була передана на виконання відповідачу, в зв`язку з відсутністю у них відповідних повноважень для її розгляду уже в 2025 році, Міністерство розвитку громад та територій України, всупереч вимогам чинного законодавства так і не розглянув дану заяву, і не прийняв по ній законного рішення, що вказує на протиправність його дій та невідповідність дій відповідача вимогам Закону. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог у даній справі.
22.09.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Міністерства розвитку громад та територій України надійшов письмовий відзив на уточнений позов, в якому він не погоджується із доводами позовної заяви та посилається на наступне. Позивачем у заяві про уточнення позовних вимог зазначено щодо зобов`язання Мінрозвитку провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної державної грошової допомоги особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої в місцях несвободи, її чоловіка ОСОБА_2 за 2024 рік. 22.01.2024 року ОСОБА_1 було подано до Мінреінтеграції заяву щодо нарахування та виплати щорічної державної допомоги особам стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей. Варто зазначити, що саме Мінреінтеграції розглядало надані ОСОБА_1 разом із заявою документи та приймало відповідне рішення. При цьому, очевидно те, що у 2024 році Мінрозвитку функцій стосовно розгляду заяв щодо нарахування та виплати щорічної державної допомоги особам стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей не здійснювало, адже повноваження на розгляд таких заява та відповідно прийняття повязанх із таким розглядом рішень передано лише постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2025 року № 35. При цьому, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються 2024 року. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин позивач звернувся до Мінреінтеграції. Документи, подані позивачем на розгляд Мінреінтеграції, рішення за результатами розгляду таких документів також приймалось Мінреінтеграції у 2024 році. Враховуючи вищевикладене станом на момент звернення позивача до Мінреінтеграції, а саме, 22.04.2024 року у Мінрозвитку були відсутні повноваження щодо нарахування та виплати щорічної державної грошової допомоги особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи. Водночас, жодної бездіяльності стосовно позивача Мінрозвитку не допущено, тому відсутні і підстави для зобов`язання Мінрозвитку на вчинення дій, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 04.11.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 23 вересня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Чечелівському відділі державної реєстрації актів цивільного у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що було складено відповідний актовий запис №1020, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.09.2022 року.
Чоловік позивача - ОСОБА_2 був та є на сьогоднішній час дійсним військовослужбовцем у складі Національної гвардії України Військова частина НОМЕР_2 , але в березні місяці 2023 року позивач спочатку отримала повідомлення від 13.03.2023 року №7/655, що її чоловік зник безвісти, а через деякий час вона дізналася про те, що він живий та знаходиться в полоні у російських загарбників (повідомлення про потрапляння в полон від 05.04.2023 року №7/892.
В подальшому було ухвалено рішення про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_2 з дати, яка є початком строку позбавлення особистої свободи ОСОБА_2 18.03.2023 року.
Згідно довідки Військоівої частини НОМЕР_2 від 11.09.2023 року №5006, в період з 18.03.2023 року по теперішній час перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Позивач звернулася з відповідною заявою до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України та надала Комісії необхідний пакет документів, щодо отримання грошової виплати за 2023 рік у розмірі 100000 гривень.
У грудні 2023 року на особовий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у банківській установі, перераховано щорічну державну грошову допомогу за 2023 рік у розмірі 100 тис. грн.
Водночас, 20.09.2023 року до Комісії при Мінреінтеграції звернулась і ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_2 , яка у подальшому також зверталася із заявою від 06.10.2023 року до Мінреінтеграції щодо отримання щорічної державної грошової допомоги в інтересах ОСОБА_2 .
22.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Мінреінтеграції) 22.01.2024 року з заявою про отримання державної грошової допомоги.
Однак, як зазначає позивач, їй повідомлено про наявність при вирішенні даного питання конфлікту інтересів, так як у чоловіка позивача - ОСОБА_2 є мати ОСОБА_3 .
Грошову допомогу позивачу станом на момент звернення до суду із цим позовом не було виплачено.
20.12.2024 року представник позивача звернулася до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України та 17.01.2025 року до Міністерства національної єдності України із адвокатським запитом щодо виплати щорічної державної грошової допомоги за 2024 рік за ОСОБА_2 .
Листами від 23.12.2024 року №22/6.2-9784-24 та від 20.01.2025 року №22/6.2-413-25 представнику позивача було повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року № 1281 затверджено, зокрема Порядок призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей (далі - Порядок). Порядок визначає механізм призначення, виплати та розмір допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей. Згідно абзацу першого пункту 3 Порядку, щорічна державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або членам її сім`ї під час перебування такої особи в місцях несвободи або у разі смерті такої особи. Крім того, відповідно до абзацу восьмого пункту 3 Порядку, щорічна державна грошова допомога особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, може надаватися одному з членів її сім`ї в одному році. Зазначає, що чинним законодавством не встановлено строку для здійснення виплат державної грошової допомоги.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати щорічної державної грошової допомоги за 2024 рік за ОСОБА_2 , позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» (далі - Закон) визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей.
Пункт перший статті 7 Закону передбачає, що щорічна державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або членам її сім`ї під час перебування такої особи в місцях несвободи.
Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону порядок призначення, виплати та розмір допомог, передбачених цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пункти 1 та 2 Порядку призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей, який було затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року за №1281 Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей встановлюють, що цей Порядок визначає механізм призначення, виплати та розмір допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».
Дія цього Порядку поширюється на осіб, стосовно яких Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія) встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їх сімей.
Комісія утворюється при центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.
Комісія здійснює діяльність відповідно до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яке затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України (стаття 3 Закону).
Станом на дату звернення позивачки 22.01.2024 року з заявою про отримання щорічної державної допомоги за 2024 рік згідно із пунктом 1 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 року № 1281 (далі - Положення), Комісія утворюється при Мінреінтеграції (Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України) з метою виконання завдань, визначених Законом.
Згідно із пунктом 18 Положення, організаційне, інформаційне, матеріально-технічне забезпечення діяльності Комісії здійснює Мінреінтеграції.
Щорічна державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або членам її сім`ї під час перебування такої особи в місцях несвободи або у разі смерті такої особи шляхом перерахування Мінреінтеграції коштів на їх особові рахунки, відкриті в банківських установах, у розмірі 100 тис. гривень (абзац перший пункту 3 Порядку 1281.
Абзацами сьомим, восьмим та дев`ятим пункту 3 Порядку 1281, станом на 22.01.2024 року, дату звернення позивачки з заявою, передбачалось, що виплата щорічної державної грошової допомоги особам, визначеним пунктом 15 Положення про Комісію, здійснюється після внесення такого рішення до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення.
Щорічна державна грошова допомога особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, може надаватися одному з членів її сім`ї в одному році. За результатами опрацювання заяви Мінреінтеграції перераховує відповідні кошти на особовий рахунок особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або члену її сім`ї, реквізити якого зазначені в довідці, доданій до заяви.
Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства свідчить, що щорічна державна грошова допомога стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи, може надаватися одному з членів її сім`ї в одному році.
Крім того, абзацом сьомим Порядку визначено, що якщо до набрання чинності Законом України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей особою, стосовно якої відповідно до зазначеного Закону встановлено факт позбавлення особистої свободи, або членом сім`ї такої особи отримано в поточному календарному році грошову допомогу згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, заходів з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, здійснення виплат державних стипендій імені ОСОБА_5 , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 328, право на отримання щорічної державної грошової допомоги, передбаченої пунктом 3 цього Порядку, виникає у такої особи або члена її сім`ї з 1 січня наступного року.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави стверджувати, що не обов`язково один і той самий член сім`ї (які визначені абзацом другим пункту 2 Порядку) щороку може отримувати грошову допомогу за особу, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи.
У зв`язку з чим аргументи позивачки стосовно порушення її прав щодо не нарахування та невиплати їй допомоги, як такої, яку вона мала отримати в обов`язковому порядку, у зв`язку із тим, що вона вже отримувала в 2023 році таку допомогу, є необгрунтованими.
Варто зауважити, що один лише факт надсилання позивачкою заяви щодо отримання такої допомоги за 2024 рік не є єдиною підставою для нарахування їй такої допомоги.
Як убачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 звернулась до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Мінреінтеграції) 22.01.2024 року з заявою про отримання державної грошової допомоги.
Водночас, 20.09.2023 року до Комісії при Мінреінтеграції звернулась і ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_2 , яка у подальшому також зверталася із заявою від 06.10.2023 року до Мінреінтеграції щодо отримання щорічної державної грошової допомоги в інтересах ОСОБА_2 .
Таким чином, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_2 ) до Комісії із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України та зверненням ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) до Комісії із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України від 20.09.2023 року та наявністю звернення ОСОБА_3 від 06.10.2023 року про отримання державної грошової допомоги і зверненням ОСОБА_1 від 22.01.2024 року про отримання державної грошової допомоги, вбачається, що право на отримання щорічної державної допомоги в інтересах ОСОБА_2 має як мати, так і дружина, що свідчить про потенційний спір між членами сім`ї щодо отримання щорічної державної грошової допомоги.
Враховуючи те, що право на виплату спірної щорічної грошової допомоги має лише один член сім`ї один раз на рік, та враховуючи, що за отриманням такої допомоги звернулося дві особи дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 , внаслідок чого існує потенційний спір між членами сім`ї щодо отримання щорічної державної грошової допомоги, а тому суд вважає, що в такому випадку у відповідача були відсутні підстави для виплати щорічної грошової допомоги за 2024 рік саме позивачу ОСОБА_1 .
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства національної єдності України, Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна