Справа № 260/6891/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/6891/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області №55 від 11.04.2025 року; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди навчання в МПТУ-6 м. Ужгорода з 29.12.1977р. по 27.07.1979р. та роботи позивача з 13.02.1980р. по 21.03.1983р. в у Закарпатському виробничому обувному об`єднанні; 3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.04.2025 року, з врахуванням висновків суду.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року витребувано від відповідача матеріали відмовної пенсійної справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Таке рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки період навчання в МПТУ-6 м. Ужгорода з 29.12.1977 року по 27.07.1979 року та період роботи з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року у Закарпатському виробничому взуттєвому об`єднанні повинні бути зараховані до її страхового стажу, оскільки підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за поданими позивачем документами до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи, зазначений в трудовій книжці з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року, оскільки в записі № 3 про звільнення з роботи дата наказу (01.09.1983 року) не відповідає даті звільнення (21.03.1983 року) . Щодо зарахування до стажу періоду навчання в МПТУ -6 м. Ужгород з 29.12.1977 року по 27.07.1979 року відповідач зазначив, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу перевищує три місяці.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 квітня 2025 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 квітня 2025 року № 455 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача становить 17 р. 09 м. 0 дн. Страховий стаж особи для визначення права становить 19 р. 08 м. 29 дн.

До страхового стажу не враховано, зокрема період роботи зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення 25.02.1980 року, з 13.02.1980 року по 21.03.1993 року, оскільки в записі № 3 про звільнення з роботи дата наказу (01.09.1983) не відповідає даті звільнення (21.03.1983), чим порушено вимоги п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача наявний запис № 2 від 13 лютого 1980 року про прийняття її на роботу у Закарпатське виробниче взуттєве об`єднання та запис № 3 від 21.03.1983 року про звільнення позивача із Закарпатського виробничого взуттєвого об`єднання.

Як вже встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 квітня 2025 року № 55 про відмову у призначенні пенсії не враховано до стажу позивача період роботи з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року оскільки в записі № 3 про звільнення з роботи дата наказу (01.09.1983 року) не відповідає даті звільнення (21.03.1983 року), чим порушено вимоги п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року. Крім того, нечитабельний відтиск печатки підприємства.

Оцінюючи доводи відповідача, суд зазначає, що відповідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Положеннями пунктів 2.6 - 2.8 Інструкції №58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

За змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання суду, виявлені відповідачем недоліки оформлення записів не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки не спростовують факту зайнятості позивача протягом такого періоду.

Наявні у трудовій книжці записи про роботу в період з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року, є послідовними та взаємопов`язаними,, стосуються періоду трудової діяльності позивача.

При цьому, суд враховує, що згідно з пунктом 1.8 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Отже, відповідач міг скористатись зазначеним механізмом та повідомити позивача про недостатність документів, необхідних для прийняття рішення по суті заяви.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем будь-яких дій для отримання необхідних документів для прийняття рішення по суті заяви позивача у цій частині.

Відтак, на переконання суду, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, на переконання суду, вказаний період необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, відповідач, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 11 квітня 2025 року №55 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача врахувати до страхового стажу позивача період навчання в МПТУ № 6 м. Ужгорода з 29.12.1977 року по 27.07.1979 року, оскільки оскарженим рішенням від 11 квітня 2025 року № 55 відповідач не відмовляв позивачу у зарахуванні вказаного періоду.

Щодо посилань позивача на довідку Ужгородського вищого комерційного училища від 24 червня 2025 року № 132, як на підтвердження факту навчання у спірний період, суд зазначає, що таке видана позивачу після винесення відповідачем оскарженого рішення про відмову у призначенні пенсії.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в МПТУ № 6 м. Ужгорода з 29.12.1977 року по 27.07.1979 року

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на вищенаведене, з метою належного ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФ України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 04 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоду роботи з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року в Закарпатському виробничому взуттєвому об`єднанні, та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, у зв`язку з чим, суд приходить висновку, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії є протиправним та підлягає скасуванню та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до стажу позивача вищевказаний період роботи, а також повторно розглянути заяву позивача від 04 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком. В той же час, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 29.12.1977 року по 27.07.1979 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За правилам статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою судді від 01 вересня 2025 року про відкриття провадження у справі відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на відстрочення сплати судового збору позивачем до ухвалення рішення у справі, суд вважає за необхідне стягнути на користь Державного бюджету України, належний за подання цього позову судовий збір у розмірі 605,60 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Вінницька область, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 11 квітня 2025 року № 55.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , для обчислення розміру пенсії, період роботи в Закарпатському виробничому взуттєвому об`єднанні з 13.02.1980 року по 21.03.1983 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 квітня 2025 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Вінницька область, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька