Справа № 240/22444/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22444/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шувалова Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

03 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 24.10.2024 № 06 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до архівної довідки про заробітну плату від 21.10.2024 № 1-19/171-Б;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до архівної довідки про заробітну плату від 21.10.2024 № 01-19/171-Б.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач досягла пенсійного віку та має страховий стаж, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (Закон №1788-ХІІ), а тому має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Відповідачі не подали відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 27.12.1997.

18.10.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (Закон № 1058-IV).

Пенсійним фондом України, за принципом екстериторіальності, було визначено структурний підрозділ - ГУ ПФУ в Хмельницькій області для опрацювання заяви позивачки.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.10.2024 № 06 позивачці відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Зазначено, що вік заявниці 57 років. Страховий стаж становить 37 років 11 місяців 2 дні.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (Список № 2), становить 10 років.

Пільговий стаж роботи відсутній, оскільки довідок, уточнюючих пільговий характер роботи згідно Додатку 5 Порядку № 637 та наказів про результати атестації робочих місць не надано.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивачка працювала машиністом баштового крану, зокрема: з 22.07.1985 по 04.04.2000 в Будівельно-монтажному тресті «Житомирпромбуд» (після ліквідації на його базі створено Дочірнє орендне підприємство «ЖУМБ» орендного підприємства «Житомирбуд», який перейменовано у АТ «Житомирбуд» та реорганізовано в Колективну фірму «Житомирінвест»); з 15.01.2001 по 16.08.2004 в ДП «Укрмоноліт спецбуд»; з 17.05.2004 по 17.08.2005 у ЗАТ «Лігобуд»; з 04.10.2005 по 12.05.2009 у юридичної особи 643 Управління начальника робіт; з 24.04.2012 по 03.01.2017 в ТОВ «Рентакран»; з 04.01.2017 по 08.02.2017 в ТОВ «Рентакран ТМ»; з 10.02.2017 по 24.01.2018 в ТОВ «Проект-Будсервіс»; з 25.01.2018 по 06.12.2018 в ТОВ «Рентакран Буд»; з 19.12.2018 по 30.09.2022 в ТОВ «В.К. Строй».

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивачки до орану Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком їй виповнилося 57 років, тобто, вона не досягла пенсійного віку, визначеного приписами Закону України №1058-ІV. Архівна довідка про заробітну плату від 28 жовтня 2024 року №01-19-/51-І не містить інформації, яка підтверджує право позивачки на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ віковий ценз для жінок з 50 років було збільшено до 55 років та страховий стаж з 20 років до 25 років.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України № 1788-ХІІ.

У цьому випадку, розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100% розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01 січня 2015 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону № 1058-ІV правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII - 11 листопада 2017 року, Закон № 1058-ІV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом № 2148-VІІІ у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058-ІV, де вказувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, у редакції Закону №2148-VІІІ, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Наведені норми почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII. Згідно із пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, починаючи з 23 січня 2020 року, в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у редакції до прийняття Закону № 213-VIII та частина 2 статті 114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII.

Таким чином, вимоги названих законів містять розбіжність відносно позивачки щодо вікового цензу та страхового стажу для призначення пенсії за віком, на пільгових умовах за Списком № 2, які складають 50 та 20 років за пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у редакції до прийняття Закону № 213-VIII та 55 і 25 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII, відповідно.

Відтак, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15). Таке застосування судом вище вказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

У цьому випадку мотиви вчинення відповідачем владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного і того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь пенсіонера.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, в якій вказано, що оскільки норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення № 1-р/2020, та Закону № 1058-ІV регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Таким чином, позивач, станом на момент звернення до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії досягла 50 річного віку та мала 20 років страхового стажу, які необхідні для призначення пенсії за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у період спірних правовідносин був затверджений постановами Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, яка діяла до 03 серпня 2016 року і від 24 червня 2016 року № 461.

У розділі ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях економіки)» професія «машиніст баштового крану» відсутня.

У Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, передбачена професія машиніста крану (кранівник). Однак, така професія міститься або в певних розділах робіт, або передбачає застереження про те, в яких роботах зайняті такі працівники.

Аналогічно й в Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, професія «машиніст крану (кранівник)» зазначена у конкретних розділах робіт.

Таким чином, професія машиніст крану (кранівник) може бути віднесена до Списку №2 тільки за умови здійснення трудової діяльності працівником у певних виробництвах (роботах).

Однак, позивач таких доказів не надала.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що у позивача відсутній спеціальний трудовий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно частини першої статті 4 Закону України №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-ІV закріплено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

За приписами статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Встановлено, що на момент звернення позивачки до орану Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком їй виповнилося 57 років, тобто, вона не досягла пенсійного віку, визначеного Законом №1058-ІV.

Відповідно до вимог пункту 16 розділу ХV Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Однак, у ході розгляду даної справи не встановлено наявності у позивача відповідних вислуги років та стажу, які необхідні для призначення пенсії за віком.

Надана позивачем архівна довідка про заробітну плату від 28 жовтня 2024 року №01-19-/51-І не містить інформації, яка підтверджує право позивачки на призначення пенсії за віком.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.