Справа № 240/187/25
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/187/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

03 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 17.09.2024 №95 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу період трудової діяльності, період отримання допомоги по безробіттю, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1982, період навчання, згідно диплому НОМЕР_2 від 23.07.1982, періоди трудової діяльності згідно довідок від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

10.09.2024 позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та прийняло рішення від 17.09.2024 №95 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що за поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 19 років 8 місяців 0 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- період трудової діяльності, період отримання допомоги по безробіттю, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1982 та період навчання, згідно диплому НОМЕР_2 від 23.07.1982, оскільки не прослідковується зміна прізвища, так, як в довідці про шлюб від 02.11.2019 №903 відсутній апостиль;

- періоди трудової діяльності згідно довідок від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616, оскільки в документах відсутній апостиль;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не прослудковується зміна прізвища матері так, як в довідці про шлюб від 02.11.2019 №903 відсутній апостиль.

Особа матиме право на пенсійну виплату 18.09.2029 або при набутті необхідного стажу.

Листом від 11.05.2023 ГУПФУ в Житомирській області повідомило позивача про прийняте рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулась до суду з даним позовом.

За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж.

За змістом статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01.01.2024 по 31.12.2024 від 21 до 31 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 17.09.2024 №95 позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності, періоду отримання допомоги по безробіттю, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1982 та періоду навчання, згідно диплому НОМЕР_2 від 23.07.1982, оскільки не прослідковується зміна прізвища, так, як в довідці про шлюб від 02.11.2019 №903 відсутній апостиль; періоди трудової діяльності згідно довідок від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616, оскільки в документах відсутній апостиль; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не прослідковується зміна прізвища матері так, як в довідці про шлюб від 02.11.2019 №903 відсутній апостиль.

Позивачу відзначено про необхідність надання уточнюючих довідок.

При цьому, відповідачем не прийняті до уваги довідки від 17.07.2019 №2989, 2988, та від 23.08.2019 №3616, оскільки останні видані підприємством російської федерації без залучення апостиля.

Також не прийнята до уваги довідка про реєстрацію шлюбу №903 від 02.11.2019, яка підтверджує зміну прізвища з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", оскільки вона не містить апостиля.

Надаючи оцінку вказаній позиції пенсійного органу, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини другої статті 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

На час роботи, навчання і проживання позивача в російській федерації Україна вона була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував, що під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі, на території російської федерації.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, догляду за дитиною, отримання допомоги по безробіттю та навчання через відсутність у відповідних документах апостиля, судова колегія зазначає наступне .

Як достеменно встановив суд першої інстанції, період роботи позивача з липня 1984 року по липень 1990 року та з червня 1992 по березень 1993 року підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , тому посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача через відсутність апостиля у довідках є безпідставним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка.

Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу №903 від 02.11.2019, ОСОБА_5 уклала шлюб, після реєстрації шлюбу присвоєне прізвище " ОСОБА_4 ".

05.01.1989 шлюб між позивачем та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 . Після розірвання шлюбу, прізвище позивача - " ОСОБА_3 ".

В подальшому, позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_7 , який було розірвано 31.01.2002. Після розірвання шлюб прізвище позивача " ОСОБА_8 ".

Отже, поданими документами підтверджується зміна прізвища з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_3 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_8 ".

Водночас, слід відзначити, що до 24 лютого 2022 року документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 липня 1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01 грудня 2022 року №2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23 грудня 2022 року. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи вказане, відповідачем протиправно не прийнято до уваги довідки від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616 та довідку про шлюб від 02.11.2019 №903, через відсутність апостиля.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 17.09.2024 №95 та наявність підстав для його скасування.

Також, судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періоду трудової діяльності, періоду отримання допомоги по безробіттю, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1982, періоду навчання, згідно диплому НОМЕР_2 від 23.07.1982, періоди трудової діяльності згідно довідок від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.