Справа № 522/17001/25-Е
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/532/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним дій працівників поліції, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.07.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Управління патрульної поліції м.Запоріжжя про визнання протиправним дій працівників поліції, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди (зазначено в назві позовної заяви), а в резолютивній частині позову ОСОБА_1 просить врахувати обставини під час розгляду справи та долучити дану аналітичну довідку до матеріалів провадження. Позовна заява містить частину висновок у якій позивач вважає, що доказів для притягнення до адміністративної відповідальності недостатньо, процедуру оформлення справи порушено систематично, права позивача на захист і доступ до матеріалів було порушено.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 28.07.2025 позов було залишено без руху з підстав не зазначення змісту позовних вимог, не сплатою судового збору та необхідністю подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку разом з доказами поважності пропуску такого строку.

До суду 04.08.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позову разом з квитанції про сплату судового збору.

Змістом позовних вимог є наступні вимоги ОСОБА_1 :

- визнати дії працівників патрульної поліції м.Запоріжжя протиправними;

- скасувати постанову серії ЕНА №498162 від 17.06.2025;

- стягнути з Управління патрульної поліції м.Запоріжжя моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не погоджується з винесеною постановою, адже відеозапис не дає змоги однозначно встановити чи його транспортний засіб вже перебував у межах перехрестя в момент увімкнення забороненого сигналу світлофора чи лише розпочинав виїзд. Позивач вважає, що на момент ввімкнення жовтого сигналу світлофору його автомобіль вже перебував на пішохідному переході, тому його маневр був правомірний. Дії позивача не створювали аварійної ситуації. Поліція відмовляла у надані доступу до відео з бодікамери. Постанова була винесена інспекторкою, яка не вела комунікації з позивачем до моменту її складення та не здійснювала безпосереднього розгляду справи. Спілкування з позивачем, витребування документів та демонстрацію так званих доказів і тиск із погрозами затримання здійснював інший працівник поліції. Погроза затриманням з боку інспектора поліції за реалізацією позивача права на юридичну консультацію, що супроводжувалася порушенням принципу законності та тиском на особу з метою схилення до виконання вимоги, завдало позивачу моральної шкоди. Позивачу було оголошено про оформлення постанови до того як він надав свої документи, як пройшла процедура ідентифікації позивачу невідомо. Під час складення постанови інспекторка не запропонувала подати усне чи письмове клопотання і не роз`яснила порядок оскарження постанови в повному обсязі, обмежившись загальною фразою, що «можна оскаржити протягом 10 днів». Позивач серед підстав для відшкодування моральної шкоди також наводить психологічний тиск та зневажливе ставлення.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.08.2025 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення, а позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Приморського районного суду мОдеси від 08.08.2025 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа 17.10.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та на підставі протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду, 20.10.2025 передана судді Бондарю В.Я.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.10.2025 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на звернення до суду. Відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання на 11:45 год. 30.10.2025. Витребувано в Управління патрульної поліції в Запорізькій області копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

28.10.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про компенсацію судових витрат, згідно якої просить стягнути судовий збір за подання позову 606 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги 2 423 грн, витрати на правову допомогу 9 490 грн, втрачений заробіток за 4 дні 15 319,88 грн.

До суду 30.10.2025 надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції Малій О.М., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що під час несення служби, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб, під керуванням водія ОСОБА_1 , який проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора, а також на законну вимогу працівників поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 8.7.3 «е» та 2.4 «а» Правил дорожнього руху. В наступному, в ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Позивачем будь-яких клопотань не заявлялось. Також представник відповідача зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, не був позбавлений права запросити адвоката на місце розгляду справи, не звертався до працівників поліції з клопотанням про забезпечення його права на захист шляхом запрошення адвоката. При винесенні оскаржуваної постанови інспектором дотримано вимог законодавства та винесено законну постанову. ОСОБА_1 фактично не обґрунтовує у чому все ж таки полягає завдана йому моральна шкода та чим підтверджується, які душевні страждання йому завдано та настільки вони є глибокими. Відповідач вважає, що розмір судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, заявлений Позивачем, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а сплата гонорару взагалі не підтверджена жодним документом. Визнання протиправними дій поліцейських місцевим судом як адміністративним неможлива з огляду на ч.3 ст.286 КАС України.

До суду 30.10.2025 надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , яка не приймається до уваги, адже згідно ч.1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Тобто, у такій терміновій категорії справ, як справа про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено подання відповіді на відзив.

У судове засіданні 30.10.2025 об 11:45 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача Малій О.М. подав до суду 29.10.2025 клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що не отримав позову заяву з додатками.

Клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає, адже клопотання представника відповідача про ознайомлення виконано 22.10.2025 о 15:54 год, шляхом направлення скан-копії матеріалів на електронну пошту зазначену у клопотанні і подання до суду відзиву свідчить про ознайомлення представником з позовною заявою з додатками.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 червня 2025 року інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Савченко Анастасією Юріївною складено постанову серії ЕНА №1998162, згідно якої ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Galant, номерний знак НОМЕР_1 , 17.06.2025 в м.Запоріжжя, вул. Дудикіна, 25, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та не надав посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п.8.7.3 ПДР. За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн (а.с.11).

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в 10 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з 01.01.2025, а з 18.01.2025 по теперішній час (15.08.2025) перебуває в районі виконання бойових завдань (а.с.84).

З відеореєстратора екіпажу патрульної поліції вбачається, що автомобіль під керуванням позивача Mitsubishi Galant, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Хронологічно на відеозапису вбачається, що зелений сигнал світлофора почав мигати на 00:40 секунді, на 00:42 секунді відео ввімкнувся жовтий сигнал світлофора на який проїхав білий автомобіль, за ним червоний автомобіль та сірий автомобіль, на 00:46 секунді відео ввімкнувся червоний сигнал світлофора в той час як автомобіль позивача ще перебував за світлофором і не почав рух на перехресті.

Згідно п.8.7.3 Правил дорожнього руху, зелений дозволяє рух; зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Таким чином, жовтий сигнал світлофора, який було ввімкнено на 00:42 секунді відео з реєстратора, тобто за 5 секунд до проїзду позивачем під світлофором на перехрестя уже забороняв рух, з огляду на що доводи позивача про те, що він не бачив заборонений сигнал світлофора під час виїзду на перехрестя спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, інспектором поліції правильно інкриміновано вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови Департаменту патрульної поліції «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії ЕНА № 4998162 від 17 червня 2025 року.

Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В даному випадку, поліцейськими встановлено, що позивачем здійснено проїзд на заборонний сигнал світлофора, чим порушено вимоги п. п. 8.7.3 Правил дорожнього руху.

У свою чергу, позивач заперечує факт вчинення спірного правопорушення, адже вважає, що відео з відеореєстратора недостатньо для підтвердження проїзду позивача на заборонений сигнал світлофора.

У суб`єкта владних повноважень наявний обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти задоволення адміністративного позову.

У даному випадку, на виконання зазначеного обов`язку, суб`єктом владних повноважень надано до суду відеозаписи, на яких зафіксовано момент вчинення позивачем спірного правопорушення, а також подальший розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Відеозапис з реєстратора також надано позивачем.

Отже, дослідивши комплексно матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При тому, доводи позивача про те, що він завершував маневр є безпідставними, адже як правильно вказує поліцейський, рух позивача розпочався на заборонений сигнал світлофора, а не був продовжений. При тому, інспектором навіть на місці було роз`яснено, що попередній автомобіль, який здійснив проїзд на жовтий сигнал світлофора також вчинив порушення правил дорожнього руху, адже жовтий сигнал світлофору, як вказано судом вище, також є сигналом, який забороняє рух.

Доводи позивача про його спілкування з одним інспектором, а складення постанови іншим інспектором є безпідставними, адже обоє інспектора представилися, інспектор Савченко А.Ю. роз`яснила позивачу його права, два інспектора є членами патрульного екіпажу, про що позивачу було роз`яснено на місці.

Також відеозапис з нагрудної камери поліцейського свідчить про те, що інспектор неодноразово просив надати документи роз`яснюючи при тому на яких підставах було зупинено позивача, проте замість надання документів ОСОБА_1 доводив свої твердження про те, що відеозапису йому недостатньо для підтвердження факту проїзду на заборонений сигнал світлофору, у зв`язку з чим інспектором було повідомлено про можливість складення протоколу та затримання у зв`язку з невиконанням законної вимоги поліцейського. ОСОБА_1 перед закриттям вікна автомобіля фактично відмовив поліцейському у надані документів фразою «я надам, якщо будуть фактичні дані», проте ненадання документів на вимогу поліцейського не є складом адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, за що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно п.7 Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами установ виконання покарань та слідчих ізоляторів матеріалів про адміністративні правопорушення» відповідно до статті 260 КУпАП, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей та вилучення заборонених предметів.

Роз`яснення можливості здійснення адміністративного затримання у зв`язку з тим, що позивач не надає документи на вимогу поліцейського не є погрозами чи тиском, про що вказує ОСОБА_1 у позові.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не наведено жодного факту моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, а доводи про погрози та тиск спростовуються матеріалами справи, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Отже, дослідивши матеріали справи, встановивши всі обставини, суд дійшов висновку, що поліцейський правомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з проїздом на заборонений сигнал світлофору, при тому дії поліцейських здійснені в межах закону. Доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди та всіх елементів деліктної відповідальності позивачем представлено не було.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання Правил дорожнього руху України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді, а тому дійшов висновку залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Судові витрати залишаються за позивачем, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 287-293 КпАП України, ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Запорізькій області (код ЄДРПОУ , м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.96) про визнання протиправним дій працівників поліції, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03 листопада 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар