Справа № 260/5956/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/5956/25

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вул. Гната Чекірди, 3 під. 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Попович Шандор Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 10.07.2025.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботу в Берегівській госпрозрахунковій ремонтно-будівельній дільниці з 03.10.1988 по 11.07.2001 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статтей 26-27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати її звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - з 02.07.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно не врахував до страхового стажу період роботи роботу в Берегівській госпрозрахунковій ремонтно-будівельній дільниці з 03.10.1988 по 11.07.2001 та період догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у позивача наявна трудова книжка, з відомостями про періоди роботи, отже загальний трудовий стаж роботи є достатнім для призначення пенсії за віком. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 28.07.2025 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано відповідачу на офіційну адресу електронної пошти, та доставлено в електронний кабінет відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що досягнувши 60-річного віку, позивач 02.07.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Так, відповідно до принципу екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 липня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

До загального страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 03.10.1988 по 11.07.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.03.1984, оскільки в підставі прийнятті на роботу виправлення, не завірене належним чином. Не можливо взяти до уваги акт №4 опиту свідків особи, що звернулася за встановленням стажу, оскільки відповідно до довідки №С-84/01-23 від 13.05.2025, відомості про нарахування заробітної плати передані не в повному обсязі. Відсутня інформація про заробітну плату ОСОБА_1 . Відповідно до акту №0700-0902-1/3175 від 01.07.2025 про стаж роботи згідно з довідки №47 від 05.06.2025, не долучено відомості нарахування заробітної плати.

- період догляду за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки по батькові матері, в свідоцтві про народження не відповідає паспортним даним.

За підрахунком відповідача страховий стаж позивача становить 24 роки 0 місяців 20 днів із необхідних 32.

Вважаючи протиправним рішення, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом пункту першого частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Необхідний страховий стаж, згідно статті 26 Закону №1058-ІV становить не менше 32 років.

Так, згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2028 по 31 грудня 2028 - від 25 до 35 років.

Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Як встановив суд, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 02.07.2025 року, згідно паспортних даних, ОСОБА_1 досягла віку 60 років, що не заперечується сторонами.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії є те, що згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 24 роки 0 місяців 20 днів, а страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абз.3 п.1 ч.1 cт.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 24 роки 9 місяців 1 день.

Відповідно до оскаржуваного рішення до загального страхового стажу позивачу не враховано період роботи з 03.10.1988 по 11.07.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.03.1984, оскільки в підставі прийнятті на роботу виправлення, не завірене належним чином.

Також, зазначає, що не можливо взяти до уваги акт №4 опиту свідків особи, що звернулася за встановленням стажу, оскільки відповідно до довідки №С-84/01-23 від 13.05.2025, відомості про нарахування заробітної плати передані не в повному обсязі. Відсутня інформація про заробітну плату ОСОБА_1 .

Відповідно до акту №0700-0902-1/3175 від 01.07.2025 про стаж роботи згідно з довідки №47 від 05.06.2025, не долучено відомості нарахування заробітної плати.

Не зараховано догляд за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки по батькові матері, в свідоцтві про народження , не відповідає паспортним даним.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком заявник матиме 07.06.2030 року або при набутті необхідного страхового стажу.

Надаючи оцінку вищенаведеним доводам відповідача, суд зазначає наступне.

Абзацом 2 статті 56 Закону №1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи1 на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Суд вказує, що відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.

Суд встановив, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.03.1984 року №№3, 4 з 03.10.1988 позивача прийнято на роботу в Берегівську госпрозрахункову ремонтно-будівельну дільницю та звільнено з 11.07.2001 року.

Судом встановлено, що записи №3, 4 про прийняття на роботу та звільнення з неї зроблено зрозуміло та записи виправлень не містять.

Відповідно до довідки №47 від 05.06.2025 року, виданої Інститутом аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією (згідно з Наказом Держагропрому №58 від 6.03.1989 року Закарпатський Інститут АПВ, Згідно з Наказом НААН України №323 від 24.11.2011р. Закарпатська державна с/г дослідна станція, згідно з наказом НААН України від 02 серпня 2023 року №66 Закарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції відновлено статус Інституту та змінено назву на Інститут аграрних ресурсів та регіонального розвитку НААН України) у зазначених періодах:

- прийнята березень 1984 року (відомості нарахування заробітної плати);

- звільнена грудень 1984 року (відомості нарахування заробітної плати);

- прийнята серпень 1985 року (відомості нарахування заробітної плати);

- звільнена грудень 1986 року (відомості нарахування заробітної плати);

- прийнята березень 1987 року (відомості нарахування заробітної);

- звільнена грудень 1987 року (відомості нарахування заробітної плати).

Згідно з листом Берегівської міської ради Закарпатської області від 15.05.2025 №1385 встановлено, що документи з особового складу (кадрових питань) установи «Берегівська госпрозрахункова ремонтно-будівельна дільниця» в архівний відділ Берегівської міської ради на державне зберігання не передавалися. Інформацією щодо місцезнаходження документів вищевказаної установи міська рада не володіє.

Відповідно до Довідки архівного відділу Берегівської районної військової адміністрації Берегівської РДА Закарпатської області від 13.05.2025 року №С-84/01-23, архівний відділ Берегівської районної державної адміністрації інформує, підтвердити прийом, звільнення з роботи та нарахування заробітної плати за 1988-2001 роки у Берегівському ремонтно-будівельному управлінні (РБУ) м. Берегово, Закарпатської області немає можливості, у зв`язку з тим, що даним підприємством документи (накази) за 1988-2001 роки та відомості нарахування заробітної плати за 1991-1993, 2001 роки не передані, за 1988-1990, 1994-2000 роки передані не в повному обсязі на державне зберігання.

Державний архів Закарпатської області листом від 27 травня 2025 року №С-117, 119/01-13 повідомив, що документи Берегівського ремонтно-будівельного управління на зберігання до архіву не передавалися, тому архів не може видати архівну довідку про підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 , яка працювала в Берегівському РБУ в 1988-2001 роках.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією Акту Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01.07.2025 року за №0700-0902-1/3175, пенсійним органом виснувано, що за результатами перевірки достовірності виданої довідки про стаж роботи за №47 від 05.06.2025 року на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розбіжностей з наданими перевіреними первинними документами не встановлено.

На підтвердження роботи у вищевказаний період, позивач надала для опитування двох свідків, які працювали разом із нею у згаданій дільниці.

Так, 02.07.2025 року були опитані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 працював в Берегівській ГР РБД з 10.07.1974 по 01.03.1996, а ОСОБА_3 з 03.03.1987 по 16.01.2001 (був керівником організації та звільняв позивача у 2001 році).

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Суд вважає, що наявні в трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивачки.

Щодо твердження відповідача, що період трудової діяльності не зараховані у зв`язку з тим, що наявні виправлення у записах в трудовій книжці, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Виправлення в документах не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право а призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку №637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Тобто підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано.

Разом з тим, позивачем були надані покази свідків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які підтвердили роботу позивача у період з 03.10.1988 по 11.07.2001 в Берегівському РБУ.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.03.1984 року з 03.10.1988 року по 11.07.2001 року неправомірно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, а тому суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.07.2025 року №86 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язальної вимоги суд зазначає, що, обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Частиною 2 статті 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою серїі НОМЕР_2 від 01.03.1984 року з 03.10.1988 року по 11.07.2001 року в Берегівській госпрозрахунковій ремонтно-будівельній дільниці та повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вул. Гната Чекірди, 3 під. 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.07.2025 року №86 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з з 03.10.1988 року по 11.07.2001 року в Берегівській госпрозрахунковій ремонтно-будівельній дільниці, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.03.1984 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву з 02.07.2025 року про призначення ОСОБА_1 пенсії та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вул. Гната Чекірди, 3 під. 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич