Справа № 160/14329/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/14329/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року (суддя Рябчук О.С.) у справі № 160/14329/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо припинення з 01.02.2025 виплати належної позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_3 , який зник безвісті 05.03.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати починаючи з 01.02.2025 позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належної частки грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_3 , який зник безвісті 05.03.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 100% розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткових, інших видів грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, старшого солдата ОСОБА_3 , який зник безвісті 05.03.2024, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII в редакції, чинній на дату первісного призначення виплати грошового забезпечення - тобто станом на момент зникнення безвісти ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), починаючи з 01.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та старший солдат ОСОБА_3 мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до сповіщення №669 від 08.03.2024, старший солдат ОСОБА_3 , вірний військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, зник безвісти 05.03.2024 р. в районі н.п. Тоненьке Покровського району Донецької області, беручи участь в обороні держави та стримуванні збройної агресії російської федерації, під час виконання бойового завдання. Відповідачем з 06.03.2024 року призначено виплату належного

ОСОБА_3 грошового забезпечення позивачці, що діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 . Однак після змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» таку виплату було припинено через відсутність особистого розпорядження ОСОБА_3 на випадок його полону чи зникнення безвісти. Позивачка наголошує, що ОСОБА_3 зник безвісти 05.03.2024, а до Закону було внесено зміни майже через рік, що унеможливлює надання ним особистого розпорядження. Відтак, позивачка вважає, що при призначенні виплати грошового забезпечення відповідач має керуватись саме редакцією закону, що діяв на час зникнення безвісти ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо припинення з 01.02.2025 виплати належної позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_3 , який зник безвісті 05.03.2024;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.02.2025 щомісячне грошове забезпечення та інші види виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_3 згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням внесених змін Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01 лютого 2025 року.

Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Суд дійшов висновку, що до правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Законом №3996-ІХ, після набрання чинності таких змін, тобто з 01.02.2025, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

Суд врахував, що у позивачки залишається право на отримання належної частки грошового забезпечення з урахуванням збереження прав самого військовослужбовця у розмірі 50%.

Суд зауважив, що неподання позивачкою нової заяви не є підставою для невиплати належної їй частки грошового забезпечення у розмірі визначеному механізмом Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням внесених змін Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024.

Відтак, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо припинення з 01.02.2025 виплати належної позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_3 , який зник безвісті 05.03.2024, є протиправними.

Разом з тим, суд вказав, що належним способом захисту порушеного права позивачки у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці з 01.02.2025 щомісячне грошове забезпечення та інші види виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_3 згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням внесених змін Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024.

Стосовно нарахування та виплати позивачці щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат в редакції Закону, що діяла на момент подання позивачкою заяви, та призначення їй відповідних виплат, то в цій частині позовних вимог суд відмовив, оскільки, як встановлено судом, у даному випадку жодного звуження прав позивача не відбувається, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням внесених змін Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 покликані не на звуження змісту та обсягу прав і свобод позивача - законного представника малолітніх дітей зниклого безвісти військовослужбовця, а на збереження прав самого військовослужбовця.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що оскільки вона право на отримання грошового забезпечення набула та вчинила дії для його отримання до моменту набрання чинності Законом №3995, положення Закону №3995 не поширюються на спірні правовідносини. Вважає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення. Наполягає, що відповідач прийняв рішення щодо виплати позивачці грошового забезпечення ОСОБА_3 на підставі норм права, які були чинні станом на дату зникнення безвісті ОСОБА_3 та станом на дату прийняття рішення відповідачем, а отже відповідач не має права змінювати своє попереднє рішення та застосовувати законодавство, яке набрало чинності пізніше. Вважає, що оскільки нові норми законодавства неможливо в повній мірі реалізувати через фактичні обставини, це означає, що права позивачки, дитини та зниклого безвісті батька звужено.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_4 (мати) є батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.03.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано сповіщення № 669 про те, що механік - водій 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, старший солдат ОСОБА_3 , зник безвісти 05.03.2024р. в районі н.п. Тоненьке Покровського району Донецької області, беручи участь в обороні держави та стримуванні збройної агресії російської федерації, під час виконання бойового завдання.

11.03.2024 року Відділенням поліції №9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесено запис про кримінальне провадження №0000144 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно факту зникнення безвісти ОСОБА_3 ..

Позивачкою було подано заяву щодо виплати грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди старшого солдата ОСОБА_3 відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», оскільки вона є законним представником їхньої спільної малолітньої дитини, а інші особи, які мали б право на такі виплати відсутні.

За результатами опрацювання даної заяви, командир військової частини прийняв рішення виплачувати позивачці всі види грошового забезпечення ОСОБА_3 , як представнику їхньої спільної малолітньої дитини, тобто, у розмірі 100% грошового забезпечення, про що свідчать наявні у матеріалах справи виписки з карткового рахунку позивача.

22.04.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь вих. №1/401 щодо адвокатського запиту від 25.03.2025 року № 937.

По суті порушеного питання повідомлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2023 №326 старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до підпункту 14 Пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 №66, від 17.03.2024 №77 старшого солдата ОСОБА_3 знято з грошового забезпечення з 06.03.2024, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира частини з 16.03.2024 у зв`язку із відсутністю на військовій службі - до повернення військовослужбовця у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2024 №1919 за результатами проведеного службового розслідування факт зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_3 з 06.03.2024 підтверджено.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2024 №210 оголошено виплату належного ОСОБА_3 грошового забезпечення та додаткової винагороди - позивачці, яка діє в інтересах спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , 2017 р.н. з 06.03.2024 (акт комісії щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям (сім`ям) зниклих безвісти та захоплених в полон від 23.07.2024 №56).

Оскільки, внесеними змінами до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (набрали чинності з 01.02.2025) запроваджено новий порядок черговості виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, у військової частини НОМЕР_1 виникла необхідність в уточненні кола осіб, яким буде здійснюватися виплата грошового забезпечення належного ОСОБА_3 з 01.02.2025.

Відповідно до внесених змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (набрали чинності з 01.02.2025) у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Позивачці запропоновано надіслати оновлену заяву з додатками до неї про виплату грошового забезпечення належного ОСОБА_3 до військової частини на розгляд комісії щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям (сім`ям) зниклих безвісти та захоплених в полон військової частини через ТЦКСП за місцем проживання.

23.04.2025 року представником позивачки скеровано до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит щодо підстав невиплати належного позивачці грошового забезпечення та додаткової винагороди, яка діє в інтересах спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , однак відповіді на запит військовою частиною не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплати належного грошового забезпечення батька ОСОБА_2 через зникнення безвісти військовослужбовця, позивачка звернулась з позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно положень ст. 9 Закону №2011 (в редакції чинній по 31.01.2025 року) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ст. 9 Закону №2011 (в редакції чинній з 01.02.2025 року через набрання чинності Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом.

Позицію щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, апеляційний суд враховує, що у рішенні від 12 липня 2019 року №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Відтак, колегія суддів зазначає, що правовідносини, які виникли раніше і тривали на момент набрання чинності Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що є чинними положення ст. 9 Закону №2011 в редакції з 01.02.2025 року, через набрання чинності Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX, а отже вони не дозволяють застосовувати положення ст. 9 Закону №2011 у попередній редакції.

Колегія суддів не приймає аргументи скаржника про звуження прав Законом № 3995-IX, оскільки апеляційний суд враховує, що у змісті рішення від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).

Отже, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що правовідносини, що виникли між позивачкою і відповідачем щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону №2011 Законом № 3995-IX, після набрання чинності таких змін, тобто з 01.02.2025, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що стосовно нарахування та виплати позивачці щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат в редакції Закону №2011, що діяла на момент подання позивачкою заяви, та призначення їй відповідних виплат, тобто до 01.02.2025 року, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, адже ці правовідносини мають бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Зворотні аргументи скаржника свого підтвердження не знайшли.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі №160/14329/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров