Справа № 420/3171/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа №420/3171/25

адміністративне провадження № К/990/44384/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до Державної міграційної служби України про:

- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 31 грудня 2024 року №194-24, яким ОСОБА_1 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2

- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 31 грудня 2024 року №193-24, яким ОСОБА_2 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_2 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

06 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно із частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що спірні правовідносини виникли щодо перебування іноземців на території України.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ця справа не є справою про перебування іноземця в України, оскільки пунктом 3 частини першої статті 20 КАС України визначено перелік справ, які стосуються перебування іноземців чи осіб без громадянства в Україні.

Проте, таке твердження є необґрунтованим, оскільки указаною нормою процесуального закону врегульовано питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, а положення пункту 3 частини першої статті 20 КАС України містить перелік адміністративних справ, пов`язаних з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Що стосується справ незначної складності, то, як зазначалося вище, їх перелік наведено в частині шостій статті 12 КАС України.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключної обставини, наведеної у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для учасників справи, бо стосується забезпечення найвищих людських цінностей - їх особистого життя та здоров`я. Окрім цього, матеріали справи містять докази реальної загрози та переслідування ОСОБА_1 у країні його походження, які, на його думку, були проігноровані судами попередніх інстанцій.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Суд зазначає, що справа, яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судом апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.

Отже, допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Водночас скаржником у касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її виняткового значення, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.

Також у касаційній скарзі скаржник посилається на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, відповідно до якого не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Проте, у касаційній скарзі на обґрунтування зазначеного підпункту скаржник вказує, що суд першої інстанції навпаки, правильно не відносив дану справу до категорії справ незначної складності, що підтверджується відповідною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року.

Натомість Верховний Суд відхиляє зазначені скаржником посилання, оскільки скаржник сам заперечує наявність цієї обставини, так як, на його думку, суд першої інстанції не відносив цю справу до справ незначної складності.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права , що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи, яка відноситься до категорій справ незначної складності.

Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: О.Р. Радишевська

С.А. Уханенко