Справа № 320/14408/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Леонтович А.М., Терлецька О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України (далі - відповідач-1, НБ України), Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач-2, АТ КБ «Приватбанк») про:

- визнання бездіяльності НБ України та АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на заяви ОСОБА_1 про повернення коштів з вказаного рахунку на рахунок у банку, невиплати згідно із страховим полісом за №5, а саме понесення страхувальником непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно з правилами №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021 та розповсюдження її персональних даних третім особам без її згоди та відома;

- стягнення коштів за моральну шкоду з НБ України та АТ КБ «Приватбанк», які не захищають інтересів осіб з інвалідністю ІІ групи та безробітних осіб, за їх бездіяльність сумарно в сумі 50 000 грн за неналежне проведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації за операціями, здійсненими з використанням платіжних карт МПС, яка становить від 45 до 120 днів, а відповідь надіслана АТ КБ «Приватбанк» протягом 24 днів, а саме 11.10.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви про повернення коштів та стягнення моральної шкоди.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що указаний спір не належить розгляду у порядку адміністративного судочинства, адже віднесений до цивільної юрисдикції, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не здійснює владно-управлінських функцій щодо ОСОБА_1 , а предметом такого спору є захист права на майно.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, зокрема, скасувати ухвалу суду та винести нове рішення або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за усталеною практикою Верховного Суду позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення законодавства про захист прав споживачів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу НБ України просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки спір між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» виник з приводу договірних відносин між клієнтом і банком, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неналежність розгляду і вирішення такого спору за правилами адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити в її задоволенні та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» не є суб`єктом владних повноважень, що позбавляє спір ознак публічно-правового. Крім іншого, зауважує на тому, що спір про захист прав особи на майно належить до приватно-правових, а відтак підлягає розгляду і вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.11.2025.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, спір у частині позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк» виник у зв`язку з протиправним, на переконання ОСОБА_1 , неповерненням банком коштів, які списані невідомими особами з її карткового рахунку, а також неналежним розглядом відповідачем-2 звернень, пов`язаних з питанням повернення таких коштів і проведенням службового розслідування щодо працівників АТ КБ «Приватбанк», які надали інформацію про персональні дані позивача стороннім особам.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а також врахувавши позицію Верховного Суду у справі №420/13945/22, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за своєю суттю спірні правовідносини не мають ознак публічно-правового спору, носять приватно-правовий характер, а відтак з огляду на суб`єктний склад сторін мають вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

У свою чергу, пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Матеріали справи свідчать, що спір у цій справі виник у зв`язку з протиправною, на переконання позивача, бездіяльністю АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на заяви ОСОБА_1 про повернення коштів, невиплати згідно із страховим полісом, безпідставним розповсюдженням персональних даних, а також стягнення моральної шкоди.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відносини, пов`язані з обслуговуванням банківського рахунку, страхування, а такою щодо захисту особистих немайнових прав і стягнення моральної шкоди врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України. У свою чергу, відповідальність за порушення законодавства про захист персональних даних передбачена, зокрема, ст. 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, колегія суддів наголошує, що правовідносини між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» не перебувають у площині влади-підпорядкування, адже останній не наділений ознаками суб`єкта владних повноважень у розумінні наведених вище положень КАС України.

Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 825/642/18, від 29.01.2019 у справі № 803/1589/17, а також постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №640/20032/18, від 21.05.2020 у справі №826/16196/18, від 18.06.2020 у справі №480/174/19, від 02.07.2020 у справі №826/16977/16, від 10.08.2020 у справі №580/2278/19, від 14.08.2020 у справі №826/16769/16 та від 30.09.2020 у справі №640/6930/19) неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як було встановлено раніше, указаний спір виник у зв`язку з протиправним, на переконання позивача, позбавленням права на майно та невжиттям АТ КБ «Приватбанк», тобто особою, яка не є суб`єктом владних повноважень, заходів щодо поновлення відповідних прав ОСОБА_1 .. Відтак, спірні правовідносини, як правильно встановлено судом першої інстанції, належать до цивільного спору, що виключає можливість його розгляду адміністративним судом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на суб`єктний склад учасників цієї справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі №752/5345/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від07.06.2023, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа: Міністерство фінансів України, про визнання бездіяльності неправомірною та повернення коштів, зобов`язання надати відповідь на звернення, в якій остання просила:

- визнати бездіяльність ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а саме понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021;

- АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на її заяви про повернення коштів з вказаного рахунку на рахунок банку, невиплати згідно страхового полісу за №5, а саме понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року, та розповсюдження її персональних даних третім особам без її згоди і відома третьої особи;

- стягнути з ПрАТ «СК«ВУСО» на її користь кошти згідно страхового полісу за №5, а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року в розмірі 267,50 грн. + 30 000,00грн. моральної шкоди, розповсюдження неправдивої інформації та ненадання належного захисту споживача, відмову страхової компанії "ВУСО" сплатити кошти в АТ КБ «Приватбпнк» згідно страхового полісу, який діє з 17.06.2018 року по 06.10.2021 року в сумі згідно договору, а саме 30 050,00 грн;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути кошти, які були незаконно стягнуті невідомими особами з кредитної картки та згідно міжнародної угоди зобов`язані були повернутися протягом 120 днів та визнати бездіяльність керівництва банку щодо неповернення їй викрадених у неї коштів з кредитної картки в сумі 30 050, 00 грн. та стягнути 30 000,00 грн. моральної шкоди, понесену внаслідок бездіяльності та розголошення її персональних даних;

- визнати бездіяльність Міністерства фінансів України, які формально віднеслись до її заяви і належним чином не відреагували на повернення коштів та незаконне стягнення невідомими особами з кредитної картки суми 30 050,00 грн. та не подали заяви в МВС України щодо притягнення винних осіб до відповідальності та внесення до ЄРДР її заяви;

- визнати неправомірною бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання належної відповіді на її звернення (в тому числі усні);

- визнати дії АТ КБ «Приватбанк» щодо блокування її номеру телефону в службі підтримки банку та зобов`язати відновити її зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в її заяві від 20.09.2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду від 22.11.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 07.06.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство фінансів України, про визнання бездіяльності неправомірною та повернення коштів, зобов`язання надати відповідь на звернення.

Отже, правовідносини з АТ КБ «Приватбанк», які ОСОБА_1 вважає спірними у межах адміністративної справи №320/14408/21, вже вирішені у порядку цивільного судочинства у справі №752/5345/22.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцева

Повне рішення виготовлено 04 листопада 2025 року.