Справа № 160/18327/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
24.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якій позивач просить:
В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що контролюючий орган проводячи документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , на підставі наказу від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49, діяв не у спосіб та порядок, визначений чинним законодавством України, а тому така перевірка є незаконною та такою, що не породжує жодних правових наслідків такої перевірки. Крім того, представник позивача, також не погодився саме із висновками перевірки та зазначив, що контролюючий орган без аналізу задекларованих показників позивачем з виникнення податкового кредиту та безпідставне посилання на відсутність первинних документів у позивача у розмірі 6443644 грн, без здійснення розрахунку зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ, суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, без визначення податкового періоду порушення, дійшов до необґрунтованого висновку про не підтвердження задекларованих показників у декларації за листопад 2024 року та відсутність права у позивача на бюджетне відшкодування. Відтак, представник позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
04.07.2025 представником відповідача надано до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з вимогою надання документів, що належать, або пов`язані з предметом перевірки направлено 15.01.2025 на податкову адресу платника: АДРЕСА_1 . ФОП ОСОБА_1 отримала 27.01.2025 наказ від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49 (в позові зазначено, що ФОП ОСОБА_1 отримала 29.01.2025 наказ від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49. Таким чином, на думку відповідача, документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 320833 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 312805 грн, з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, проведена правомірно, у встановленому Кодексом порядку. Також представником відповідача зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не надано ні до перевірки, ні на розгляд заперечення ніяких первинних документів, які б підтверджували використання даних товарів у виробничому процесі, пов`язаному з управлінням та обслуговуванням її фінансово господарської діяльності. Оскільки ФОП ОСОБА_1 не надала документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у ГУ ДПС були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми такими, що не підтверджені документально.
10.07.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів, викладених в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
30.04.2018 ФОП ОСОБА_1 взято на облік, як платника податків у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Дніпровська ДПІ.
Позивач є платником податку на додану вартість, про що свідчить відповідне свідоцтво № НОМЕР_2 від 01.06.2018. З 01.07.2018 ФОП ОСОБА_1 використовує спрощену систему оподаткування - 3 група.
За результатами перевірки складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 320833 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 312805 грн, з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків за №339/04-36-24-07/ НОМЕР_1 від 28.01.2025.
Перевіркою встановленні такі порушення ФОП ОСОБА_1 :
1. п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПКУ оскільки завищено задекларована сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість у податковій декларації з ПДВ за листопад 2024 року на суму 312805 грн.;
2. п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПКУ оскільки завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 8028 грн.;
3. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПКУ в частині не надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), а також первинні документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, (відносяться до предмету здійснення підприємницької діяльності) та інші документи, які використовувались в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за перевіряємий період.
Не погодившись з актом перевірки, ФОП ОСОБА_1 подала заперечення на акт перевірки.
Контролюючим органом складено лист за результатами розгляду заперечень, поданих ФОП ОСОБА_1 , та зазначено, що висновки за результатами перевірки зроблено з урахуванням, норм діючого законодавства. Зазначені у акті перевірки висновки стосовно порушень, допущених ФОП ОСОБА_1 , є правомірними.
На підставі висновків Акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:
Не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленням-рішеннями, позивачем складено та направлено скаргу до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 21.05.2025, скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 04.03.2025 №, від 04.03.2025 № та від 04.03.2025 № залишені без змін.

Відтак, правомірність винесених ГУ ДПС у Дніпропетровській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, слід зазначити наступне.

У постанові від 08.09.2021 (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Відтак, суд звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Глава 8 розділу II Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Положення ст. 79 ПК України визначають особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Так, згідно з абзацами першим та третім пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції (постанова від 12.08.2020 у справі №160/2116/19), що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Окрім цього, суд звертає увагу, що абзацом другим пункту 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

У спірних правовідносинах перевірка позивача проводилась з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість. Тобто податковий орган провів перевірку за пунктом 200.11 статті 200 ПК України, отже в даному випадку вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу не підлягають застосуванню.

Проте, суд вказує, що зазначений вище виняток щодо недотримання тридцятиденного строку між датою надсилання наказу про призначення перевірки та її початком, який діє для перевірок, пов`язаних із достовірністю нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість, не звільняє податковий орган від загального обов`язку, передбаченого абзацом першим пункту 79.2 статті 79 ПК України.

Так, суд зауважує, що контролюючий орган все одно зобов`язаний вручити платнику податків копію наказу про призначення перевірки саме перед її початком, але без необхідності очікування 30 днів між надсиланням та початком перевірки.

З огляду на викладене, суд зазначає, що для правильного вирішення справи необхідно вирішити питання щодо дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, у взаємозв`язку із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України щодо виконання податковим органом обов`язку (обов`язкової вимоги чинного податкового законодавства) про вручення позивачу відповідної копії наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як встановлено судом, документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилась у період з 15.01.2025 по 21.01.2025, про що свідчить зміст Акта перевірки за №339/04-36-24-07/ НОМЕР_1 від 28.01.2025, повідомлення від 15.01.2025 №49, виданого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області та наказу Головного управління ДПС Дніпропетровській області №348-п від 15.01.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено - 15.01.2025 на податкову адресу платника: АДРЕСА_1 .

ФОП ОСОБА_1 отримала наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2025 №348-п та повідомлення від 15.01.2025 №49 27.01.2025 та 29.01.2025 (згідно рекомендованого повідомлення про вручення та трекінгу Укрпошти).

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ Головного управління ДПС Дніпропетровській області №348-п від 15.01.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 » та повідомлення від 15.01.2025 №49 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивачем отримано вже після проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки (документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилась у період з 15.01.2025 по 21.01.2025).

Вжиття контролюючим органом усіх можливих та залежних від нього заходів для дотримання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України та ознайомлення платника податку із наміром провести документальну позапланову невиїзну перевірку до її початку судом встановлено не було.

Таким чином, суд робить висновок, що на час початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків наказу та повідомлення, контролюючий орган не мав підстав для початку перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2025 у справі №140/2750/24, від 19.04.2024 у справі №440/4696/18.

За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 15.02.2024 у справі №640/9016/20, від 26.09.2023 у справі №400/1664/21, від 19.11.2024 у справі №640/10280/20) невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Крім того, у постанові від 24.12.2024 у справі №580/9282/23 Верховний Суд звертав увагу, що при встановлені обставини щодо протиправності призначення й проведення перевірки суди попередніх інстанцій не мали переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, а відповідно і робити висновки по суті таких порушень.

А тому, суд вказує про відсутність необхідності дослідження підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, а відповідно і робити висновки по суті таких порушень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №160/8721/23.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд робить висновок про необхідність задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4000,54 грн, що підтверджується платіжним документом №122 від 16.06.2025.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір в сумі 4000,54 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2025 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2025 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2025 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський