Справа № 990/351/25
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа №990/351/25

адміністративне провадження №П/990/351/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянувши заяву судді Шишова Олега Олексійовича про самовідвід від участі у розгляді справи №990/351/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (місцезнаходження: вул. Генерала Шаповала, 9, м. Київ, 03110; далі - відповідач, ВККС, Комісія). У позовній заяві заявлено вимоги:

1) визнати протиправними та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 05 лютого 2025 року кандидатом на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) - ОСОБА_1 (код кандидата (перше судове рішення) - 0026220, код кандидата (друге судове рішення) - 0068468);

2) визнати протиправними та скасувати рішення ВККС №89/зп-25 від 17 квітня 2025 року в частині: затвердження декодованих результатів практичного завдання, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу та загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), а також відмови у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

3) зобов`язати ВККС протягом семи днів з дати набрання судовим рішенням у даній справі законної сили здійснити повторне оцінювання практичного завдання, виконаного кандидатом на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу на посади суддів апеляційних загальних судів - ОСОБА_1, та розглянути питання щодо допуску ОСОБА_1 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», з врахуванням мотивів та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ухвалою від 29 липня 2025 року Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви судді Шишова О. О. про самовідвід від участі у розгляді цієї справи.

Ухвалою від 11 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив провадження у справі і постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін колегією суддів у складі п`яти суддів.

27 жовтня 2025 року суддя Шишов О. О. повторно подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи, у якій додатково до тих обставин, які вже були предметом оцінки Верховним Судом в ухвалі від 29 липня 2025 року, повідомив, що його дружина ОСОБА_2 бере участь у засіданнях Тимчасової комісії Верховної Ради України з питань перевірки можливих порушень під час проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів апеляційних загальних судів, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23. При цьому надає пояснення, бере участь при проведенні допитів членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які є свідками у цих засіданнях. Також суддя звернув увагу на практику Верховного Суду у питаннях вирішення заяв суддів про самовідвід з точки зору необхідності усунення будь-яких обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності судді. Водночас суддя Шишов О. О. повторно акцентує увагу на тому, що повідомлені ним обставини не впливають на його неупередженість при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. Однак, для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає дану справу, вважає за доцільне заявити самовідвід.

Обговоривши доводи заяви, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

За правилами частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частина 3 цієї ж статті).

Недопустима також повторна участі судді в розгляді адміністративної справи з підстав, визначених статтею 37 КАС України.

Частиною першою статті 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Як установлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені резолюцією №2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 липня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 104-106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 9 квітня 2013 року зазначено таке.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ)

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III)

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Разом з тим, щодо об`єктивного критерію суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Суддя Шишов О. О. повідомив про відсутність обставин, які б завадили йому під час розгляду цієї справи бути безстороннім й неупередженим, чи про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. Також наведені суддею у заяві фактичні обставини не можуть об`єктивно свідчити на користь висновку про наявність достатніх підстав для виникнення у будь-якого стороннього спостерігача об`єктивно обґрунтованого сумніву у безсторонності суду.

Відтак, надавши оцінку інформації, наведеній суддею Шишовим О. О. у заяві про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку, що з предмета та меж заявлених позовних вимог та зазначених у позовній заяві доводів на цій стадії не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на можливу упередженість Шишова О. О. як судді щодо сторін у справі, його необ`єктивність при розгляді цієї справи чи заінтересованість у результаті розгляду справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи твердження судді Шишова О. О. про те, що повідомлені ним обставини не впливають на його неупередженість під час розгляду цієї справи, колегія суддів не встановила будь-яких обставин, які можуть слугувати підставою для задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 248, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви судді Шишова Олега Олексійовича про самовідвід від участі у розгляді справи №990/351/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова О.О. Шишов М.М. Яковенко