Справа № 420/37150/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/37150/24

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

повний текст судового рішення

складено 04.07.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій просить:

- визнати бездіяльність Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області протиправною, що виявилася в ненаданні публічної інформації на запит позивача від 14.09.2024 р., а саме:

- повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканці АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу;

- повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканцю АДРЕСА_2 , повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу;

- надати інформацію про посадову особі (посада, прізвище, ім`я по батькові) яка є відповідальною за розгляд даного запиту;

- зобов`язати Доброславську селищну раду Одеського району Одеської області надати ОСОБА_1 не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання чинності рішення суду, повну інформацію згідно запиту від 14.09.2024 р., а саме:

- повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканці АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу;

- повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканцю АДРЕСА_2 (можливо Єремієвіч), повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу;

- надати інформацію про посадову особі (посада, прізвище, ім`я по батькові) яка є відповідальною за розгляд даного запиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є мешканцем територіальної громади селища Доброслав та громадським діячем, який здійснює спостереження за використанням місцевого бюджету громади. 14.09.2024 р. позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканцям Героїв УПА, 19, селища Доброслав ОСОБА_2 , повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу; повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканцю АДРЕСА_2 (можливо Єремієвіч), повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу; надати інформацію про посадову особі (посада, прізвище, ім`я по батькові) яка є відповідальною за розгляд даного запиту. Листом від 30.09.2024 р. позивачу відмовлено у наданні запитуваної інформації, посилаючись відсутність згоди на розголошення персональних даних, воєнний стан й небезпеку розголошення відомостей для незалежності й територіальної цілісності України. Позивач вважає вказану відмову протиправною й такою, що суперечить вимогам чинного законодавства й порушує право позивача на отримання публічної інформації.

18.12.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивач володіє інформацією, яку він запитував 14.09.2024 р., що підтверджується матеріалами справи №420/13144/24. Попри це він повторно хотів отримати запитувану інформацію, підтвердивши приватний інтерес до громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що є зловживання наданим правом на отримання публічної інформації для задоволення особистих амбіцій та, можливо, здійснення протиправного тиску на цих громадян. Надаючи відповідь на запит позивача про отримання інформації, селищною радою дотримано балансу між інтересами заявника в доступі до інформації, що становить суспільний інтерес, та необхідністю захисту прав та інтересів приватних осіб, якими в даному випадку є вище вказані громадяни. Оскільки позивач звернувся із запитом до Доброславської селищної ради, який стосується приватних інтересів, то така інформація не є публічною інформацією в контексті Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не містить загальнодоступних даних і має персональний характер. З огляду на вказане, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

07.01.2025 р. позивач надав до Одеського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів та аргументів, викладених у відзиві. Вказує на те, що запитувана інформація не є персональною та конфіденційною, оскільки становить суспільний інтерес та не може бути обмежена, оскільки стосується розпорядження бюджетними коштами.

03.01.2025 р. відповідач надав до Одеського окружного адміністративного суду заперечення на відповідь на відзив, вказує на те, що позивач не аргументує яким чином порушено його права та законні інтереси, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки спору по суті.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (67500, Одеська обл., Одеський р-н, просп.Свободи, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (67500, Одеська обл., Одеський р-н, просп.Свободи, ), оформлену листом від 30.09.2024 р. № 153/зп03.2-14/140, у наданні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) публічної інформації на запит від 14.09.2024 р. про надання фінансової (матеріальної) допомоги громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевого бюджету громади. Зобов`язано Доброславську селищну раду Одеського району Одеської області (67500, Одеська обл., Одеський р-н, просп.Свободи, ) повторно розглянути запит ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 14.09.2024 р. про надання фінансової (матеріальної) допомоги громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевого бюджету громади з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (67500, Одеська обл., Одеський р-н, просп.Свободи, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, Доброславська селищна рада Одеського району Одеської області подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 р. у справі №420/37150/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позовної заяви в повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

28 серпня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому просить залишити апеляційну скаргу Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області від 30.07.2025 року за вих.№03.1-15/01/1645 без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін.

02 вересня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій апелянт заперечує проти вимог відзиву позивача.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є мешканцем смт.Доброслав Одеського району Одеської області.

14.09.2024 р. позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому у зв`язку з тим, що мешканцям громади ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надавалась матеріальна допомогою, керуючись вимогами ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканці АДРЕСА_1 - Іонова Ганна Олександрівна, повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу; повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., мешканцю АДРЕСА_2 (можливо Єремієвіч), повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу; надати інформацію про посадову особі (посада, прізвище, ім`я по батькові) яка є відповідальною за розгляд даного запиту.

Листом від 30.09.2024 р. № 153/зп03.2-14/140 відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, посилаючись на відсутність згоди суб`єктів персональних даних, всупереч приписів ст.11 Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку із чим відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є конфіденційною, стосується інтересів національної безпеки та громадського порядку. Також наголошено, що в умовах воєнного стану шкода від оприлюднення конфіденційної інформації переважає на суспільним інтересом від її отримання. Лист підписано виконуючим обов`язки Доброславського селищного голови М. Калюжним, а також зазначено виконавця цього листа - Г. Середу й засоби зв`язку з ним.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненадання інформації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. №2939-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 1 Закону №2939-VI).

Публічною інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (частина перша статті 6 Закону №2939-VI).

Тобто за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються законом (частина друга статті 1 Закону №2939-VІ). Таким законом є Закон №2939-VІ, положеннями статті 6 якого встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (частина друга).

Відповідно до вимог частини першої статті 7 Закону № 2939-VI конфіденційною інформацією є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Згідно з вимогами законодавства України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема: відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім випадків, визначених зазначеним Законом (частина шоста статті 6 Закону №2939-VI), персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, а також персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформлені за формою і в порядку, встановленими Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (частини друга та третя статті 5 Закону України «Про захист персональних даних»).

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» звернуто увагу судів на те, що така інформація, зокрема, може міститися в наказах про відпустку чи відрядження, наказах про призначення чи звільнення особи. Такою також є інформація з особових справ, яка свідчить про дотримання особою, що займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлених кваліфікаційних чи інших обов`язкових для займання цієї посади вимог, інформація про притягнення до юридичної відповідальності за неналежне виконання посадових (службових) обов`язків. Таким чином, у разі, якщо до посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обов`язкові для займання цієї посади вимоги, такі як освіта, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина четверта статті 13 Закону №2939-VI).

Згідно з вимогами частини другої статті 7 цього ж Закону розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до вимог частини першої статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону.

Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 5 цього ж Закону доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина 2 статті 19 Закону №2939-VI).

Частиною другою статті 6 Закону №2939-VI встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (частина восьма статті 6 Закону №2939-VI).

Слід зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував на тому, що з аналізу статті 6 Закону №2939-VI слідує, що розпоряднику інформації надана можливість обмежувати доступ до запитуваної інформації виключно при дотриманні визначених вимог. Тобто, розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. Лише тоді дана відмова буде вважатися обґрунтованою та такою, що здійснена у відповідності до норм Закону №2939-VI.

Крім того, положення частини другої статті 6 Закону №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі №9901/249/19, у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 р. у справі №820/5938/16, від 30.01.2020 р. у справі №806/1959/16 та інших.

Отже, віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом не є автоматичною підставою для відмови у наданні інформації. Розпорядники зобов`язані застосовувати «трискладовий тест» при розгляді запиту. Необґрунтована відмова надати інформацію є незаконною.

Відповідно до Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, що її ратифіковано із заявами Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» від 20.05.2020 р. №631-IX, Україна взяла на себе відповідальність із виконання зобов`язань щодо забезпечення гарантій права кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, зокрема до публічної інформації, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів (частина перша статті 2).

Під поняттям «офіційні документи» розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів.

Приписи статті 5 цієї Конвенції передбачають опрацювання запитів про доступ до офіційних документів. Зокрема згідно із частиною другою цієї статті запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу.

Таким чином, в першу чергу, державний орган повинен розглянути запит, якщо ця інформація у нього є.

Статтею 6 цієї Конвенції визначено форми доступу до офіційних документів:

- у разі надання доступу до офіційного документу заявник має право обрати чи ознайомитися з оригіналом або копією, чи отримати копію цього документу в будь-якій доступній формі або форматі за своїм вибором, якщо тільки висловлене побажання не є невиправданим (частина перша);

- у разі обмеження доступу до деякої інформації, що міститься в офіційному документі, державний орган повинен, тим не менш, надати доступ до решти інформації, що у ньому міститься. Будь-які пропуски у документі повинні бути чітко позначені. Однак, якщо часткова версія документа вводить в оману або не має сенсу, або покладає явно необґрунтоване навантаження на орган щодо оприлюднення решти документу, у такому доступі може бути відмовлено (частина друга).

У пунктах 57 та 58 Пояснювального звіту до Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів від 18.09.2009 деталізовано ситуації у випадках, якщо обмеження поширюється тільки на частину інформації, що міститься в документі, то інша частина документа, як правило, має бути надана. У такому документі треба чітко вказувати, де саме було видалено інформацію та в якому обсязі. За можливості, у рішенні також треба вказувати обмеження, згідно з яким було зроблено кожне видалення. Що стосується паперових документів, то частини інформації, на які поширюється обмеження, можна видаляти або затирати на копіях таких документів. Якщо оригінал документа є електронним, то треба надати новий документ або паперову копію з чітким зазначенням того, які частини було видалено (наприклад, залишивши відповідні розділи порожніми).

Як встановлено судом, 14.09.2024 р. позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити інформацію про прийняття рішення, надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади, в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомивши суму матеріальної (фінансової) допомоги, дату та номер рішення на підставі яких було надано допомогу, а також надати інформацію про посадову особі (посада, прізвище, ім`я по батькові), яка є відповідальною за розгляд даного запиту. Відповідач у листі від 30.09.2024 р. №153/зп03.2-14/140 відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, посилаючись на відсутність згоди суб`єктів персональних даних, всупереч приписів ст.11 Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку із чим відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є конфіденційною, стосується інтересів національної безпеки та громадського порядку, а також вказав, що в умовах воєнного стану шкода від оприлюднення конфіденційної інформації переважає на суспільним інтересом від її отримання.

Колегія суддів акцентує, що не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що публічною інформацією слід уважати інформацію, отриману або створену в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або таку, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень. При цьому, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень як розпорядників публічної інформації.

З аналізу статті 1 Закону №2939-VI слідує, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Тобто інформація, яка знаходиться у володінні відповідача є публічною, проте не завжди відкритою.

Слід зауважити, що законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Так, за правилами статті 6 Закону №2939-VI обмежений доступ мають конфіденційна, таємна та службова інформації. Разом з тим, доступ до такої інформації може бути обмежено лише за одночасної сукупності вимог наведених у часті другій цієї статті, а саме: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною сьомою статті 6 Закону №2939-VI прямо передбачено, що обмеженню у доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Зі змісту запиту позивача вбачається, що останній стосується надання фінансової (матеріальної) допомоги громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевого бюджету громади, що згідно із приписами ст.5 Закону №2297-VI та ч.5 ст.6 Закону №2939-VI не є інформацією з обмеженим доступом та є відкритою. У зв`язку із вказаним, колегія суддів критично ставиться до посилань Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області щодо віднесення зазначеної інформації до публічної інформації з обмеженим доступом як підстави для відмови у задоволенні запиту позивача.

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть якби запитувана інформація належала б до інформації з обмеженим доступом, то позивач мав би право на її отримання, оскільки вимогами ч.3 ст.6 Закону №2939-VI передбачено, що інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше, разом з тим, як відповідач вказує у своєму відзиві, запитувана інформація вже надавалась позивачу, що підтверджується матеріалами справи №420/13144/24.

Також відповідач, відмовляючи у наданні запитуваної інформації вказує на те, що в умовах воєнного стану шкода від оприлюднення конфіденційної інформації переважає на суспільним інтересом від її отримання.

На переконання апеляційного суду, відсутність вмотивованої відмови розпорядника інформації на основі критеріїв, визначених частиною другою статті 6 Закону України №2939-VI свідчить, зокрема, про порушення процедури розгляду відповідного запиту.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавство не передбачає жодних особливих норм обмеження доступу до публічної інформації в умовах воєнного стану. Крім того, положення ч.2 ст.6 Закону №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що ст.1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».

Відтак, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації. Поряд з цим, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

В рамках даної справи відповідач не навів доводів з приводу того, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою. Відповідачем не доведено, що шкода від оприлюднення запитуваної інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 18.07.2019 р. по справі №554/11837/14-а, від 05.06.2024 р. по справі №300/481/23.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що аналіз положень, викладених у законах №2657-XII, №2297-VI та №2939-VI, дає підстави для висновку, що за загальним правилом конфіденційна інформація про особу є інформацією з обмеженим доступом, однак інформація про отримання фізичною особою бюджетних коштів у будь-якій формі, володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним майном не належить до інформації з обмеженим доступом, за винятком випадків, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. Тобто до конфіденційної інформації не належить інформація про прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, які внаслідок реалізації органами державної влади або органами місцевого самоврядування повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним майном / коштами отримали або отримують у будь-якій формі бюджетні чи комунальні кошти або майно, копії відповідних нормативно-правових актів і договорів, які містять указану інформацію.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також за відсутності у відповіді на запит позивача щодо надання фінансової (матеріальної) допомоги з місцевого бюджету громади в період з 01.02.2024 р. по 01.05.2024 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прямо визначених вимогами ст.22 Закону №2939-VI підстав для відмови у наданні публічної інформації, відмова відповідача є необґрунтованою.

Враховуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо обрання належного способу захисту порушеного права позивача, а саме: часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 30.09.2024 р. №153/зп03.2-14/140, у наданні позивачу публічної інформації на запит від 14.09.2024 р. про надання фінансової (матеріальної) допомоги громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевого бюджету громади та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 14.09.2024 р. про надання фінансової (матеріальної) допомоги громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевого бюджету громади з урахуванням висновків суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з вимогами п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко