Справа № 160/18714/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Лисенко Н.О.,
представника позивача - Бурі О.Є.,
представника відповідача - Маланії М.М.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 000/185/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за грудень 2024 року на суму 161 100 грн, № 000/186/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» з урахуванням п. 200.4', п. 200.12', п. 200.14 ст. 200 ПКУ, у відповідності до абз. «в» п. 200.14 ст. 200 ПКУ виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період грудень 2024 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 139 950 000 грн, прийняті Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП на підставі висновків Акту перевірки № 118/32-00-07-04-14/00186520 від 27.02.2025 року.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вважає податкові повідомлення-рішення від 04.04.2025, які були прийняті СМУ ДПС по роботі з ВПП на підставі висновків Акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.02.2025 року № 118/32-00-07-04-14/00186520, незаконними та протиправними, оскільки такі рішення були прийняті на підставі помилкових, необґрунтованих та незаконних висновків Акту перевірки.
Зокрема, щодо висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 200 ПКУ в частині завищення податкового кредиту з ПДВ по декларації за грудень 2024 року на суму 161 100 грн, позивач зазначає про необгрунтованість висновків відповідача щодо нереальності господарської операції із ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС», які базувались на тому, що податковим органом не вдалося встановити придбання ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» поставленого на адресу позивача товару протягом 2024 року. Згідно доводів позивача, контролюючим органом не прийнято до уваги факт того, що згідно умов договору від 18.10.2024 року ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» здійснювало постачання товару, який раніше був у використанні, а ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» не є виробником поставленого товару, але придбало його раніше та здійснило його постачання на адресу АТ НЗФ відповідно до умов договору у жовтні 2024 року.
Щодо висновку контролюючого органу про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування по декларації за грудень 2024 року на суму 139 950 000 грн у зв`язку із тим, що фізичні особи - ОСОБА_1 . ОСОБА_2 є власниками корпоративних прав АТ НЗІ та щодо них Рішенням РНБО запроваджено спеціальні економічні та інших обмежувальні заходи, позивач вважає їх помилковими, у зв`язку із тим, що жодна особа-акціонер АТ НЗФ не володіє 25 та більше відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи та не має вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, не має вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи. До того ж, кінцеві бенефіціарні власники в структурі власності АТ НЗФ відсутні, що також підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.06.2024 року. Як зазначив позивач, фізичні особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є засновниками, учасниками та навіть акціонерами товариства, а також відповідно до вимог законодавства вони не можуть вважатися кінцевими бенефіціарними власниками по відношенню до АТ НЗФ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 відкрито провадження у даній справі, повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.08.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Згідно наданого відповідачем відзиву на позов, відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні, зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування, з огляду на те, що висновки акту зроблені за результатами перевірки щодо встановлених АТ «НЗФ» порушень, є об`єктивними, обґрунтованими, задокументованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Щодо господарської операції із ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС», відповідач, зокрема, зазначив, що згідно податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, встановлено, що протягом січня 2024 року жовтня 2024 року у ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» відсутнє придбання меблів, які реалізовано на адресу АТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", в результаті чого неможливо відстежити походження товару та фактичного його виробника. ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» не є виробником реалізованого товару оскільки, у ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» відсутні технічні можливості для власного виробництва: відсутні виробничі потужності, обладнання, транспорт та основні засоби, які могли бути використані при виробництві меблів. У зв`язку з викладеним підтвердити реальність взаємовідносин АТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" з ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» неможливо.
Щодо права позивача на бюджетне відшкодування за грудень 2024, відповідач вказав, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є вигодоодержувачем АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» опосередковане володіння 24,7725 % в статутному капіталі АТ «НЗФ»; ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 є вигодоодержувачем АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» опосередковане володіння 24,7725 % в статутному капіталі АТ «НЗФ». Рішенням національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, до вказаних осіб застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), відтак, застосування контролюючим органом норм пункту 200.4-1. статті 200 ПК України під час складання висновків акту є обгрунтованним та законним.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідачем не спростовані доводи позову стосовно протиправності спірних податкових повідомлень рішень.
Згідно наданих 18.08.2025 відповідачем додаткових пояснень, відповідач не погодився з доводами позивача у відповіді на відзив, з посиланням на практику Верховного Суду викладену у постанові від 09.12.2019 року по справі №804/1752/17, зазначив, що наявність первинних документів не може бути єдиним доказом на підтвердження реальності господарських операцій, оскільки реальність господарських операцій має розглядатися не тільки з боку наявності документів, які можуть засвідчувати такі операції, а й з боку того, чи відповідають такі документи фактичним подіям та взаємовідносинам які відбувалися між контрагентами. Реальність господарської операції підтверджується не тільки наявністю первинних документів які містять всі необхідні реквізити, а наявністю таких документів, які сукупно з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
До того ж, відповідач зазначив, що ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння. При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Тому, на думку відповідача, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають всім перерахованим вище ознакам, що дає контролюючому органу підстави для застосування до АТ «НЗФ» положень пункту 200.4-1 статті 200 Податкового кодексу України, пункту в) пункту 200.14 статті 200 ПКУ, з урахуванням чого АТ «НЗФ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за грудень 2024 року в сумі 139 950 000 гривень.
Згідно наданих позивачем 18.08.2025 письмових пояснень, позивач вказав, що 15.07.2025 на офіційну адресу електронної пошти АТ НЗФ надійшов лист складений англійською. Цим листом було повідомлено та роз`яснено ситуацію про призначення розпорядників в структурі власності компаній-акціонерів. Вказаний Лист підписаний усіма акціонерами заводу (повноважними представниками компаній-акціонерів). За змістом листа від компаній-акціонерів АТ НЗФ вбачається, що компанія Interpath Ltd повідомила компаніям-акціонерам АТ НЗФ про те, що відповідно до Договору застави акцій від 05.11.2015, зі змінами та викладеного у новій редакції 23.02.2016, пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 («Розпорядники») були призначені розпорядниками акцій компаній-акціонерів АТ НЗФ, які належать опосередковано пану ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також їм були надані копії документів про передачу прав власності, повністю оформлені та датовані 26.07.2024, що стосуються їх акцій, та компанія Interpath Ltd попросила компанії-акціонери організувати реєстрацію передачі Акцій на ім`я Розпорядників у реєстрі акціонерів Компанії. 10.01.2025 були проведені необхідні реєстраційні дії компаніями-акціонерами АТ НЗФ, після чого пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 були зареєстровані власниками Акцій, які належали пану ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому у даному листі зазначається, що пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 є кінцевими бенефіціарними власниками АТ НЗФ, які отримали 50 % статутного капіталу, починаючи з 26.07.2024 року.
Таким чином, на думку позивача, фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , станом на день винесення оскаржуваного ППР не мали ані прямого, ані опосередкованого відношення до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів».
Згідно наданих відповідачем 11.09.2025 письмових пояснень, відповідач зазначив, що Високий суд Англії у 2018 році виніс ухвалу про замороження всіх активів, які належать ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Акції включені до цієї ухвали про замороження…». Тобто, на думку відповідача, неможливо на момент передачі прав власності на акції здійснити як саму передачу, так і оновлення реєстру оскільки суд фактично заборонив дії з перепродажу.
Також відповідач посилається на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у справі № 991/7155/25 згідно тексту якої, судом встановлено, що ОСОБА_11 опосередковано володіє частками, які дозволяють отримувати грошові винагороди, виплати дивідендів або інших платежів, пов`язаних із корпоративними правами та фактично визначено правовий статус ОСОБА_12 як власника корпоративних прав АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ».
Протокольною ухвалою від 11.09.2025 суд закрив підготовче провадження у цій справі та призначив розгляд справи по суті на 14.10.2025.
Згідно наданих позивачем 17.09.2025 письмових пояснень, позивач вважає, що приймаючи спірні ППР контролюючий орган не мав достатньої та підтвердженої інформації стосовно наявності «підсанкційних» осіб у складі учасників чи кінцевих бенефіціарних власників АТ НЗФ, а тому не мав право застосовувати положення п. 200.4-1, 200.12-1 ст. 200-1 ПКУ по відношенню до АТ НЗФ та відповідно приймати спірне ППР про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування.
В судовому засіданні 23.10.2025 оголошено перерву для ухвалення судового рішення та повідомлено сторін, що оголошення вступної та резолютивної частини рішення відбудеться 03.11.2025 о 16-00 год.
В судовому засіданні 03.11.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Заслухавши доводи представників учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (АТ НЗФ АБО АТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ") є юридичною особою, основною діяльністю є 24.10 Виробництво чавуну сталі та феросплавів, засновниками цього товариства є акціонери, кінцевий бенефіціарний власник відсутній, органи управління товариством загальні збори акціонерів.
Згідно структури власності позивача акціонерами позивача є TREELON INVESTMENTS LIMITED, SOFALON INVESTMENTS LIMITED, ROUGELLA PROPERTIES LTD, SONERIO HOLDINGS LTD, MANJALOM LIMITED, DEMELZA HOLDINGS LIMITED, CAMEAS DEVELOPMENT LIMITED, POLISTEKS ENTERPRISES LIMITED, REVELIO HOLDINGS LIMITED, COUTTENMAX HOLDINGS LIMITED, PROFETIS ENTERPRISES LIMITED, ALEXTON HOLDINGS LIMITED.
За результатами перевірки відповідачем складено акт № 118/32-00-07-04-14/00186520 від 27.02.2025 року.
Згідно Розділу IV акту «Висновки»:
«Наведена у цьому акті податкова інформація, яка наявна в інформаційних базах ДПС та зібрана в межах організації і проведення цієї перевірки, у тому числі представлена АТ «Нікопольський завод феросплавів», та результати її опрацювання є відповідно до п. 191.1.46 п. 191.1 ст. 191, п. 74.3 ст. 74 і пп. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 Кодексу підставою для зазначених нижче висновків.
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: п. 198.2 н.198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по Декларації за грудень 2024 року на суму 161 100 гривень.
Вищезазначене призвело до порушення п. 200.1, абз. в) п. 200.4 ст. 200 Кодексу, внаслідок чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в грудні 2024 року у розмірі 161 100 гривень.
Контролюючим органом під час перевірки встановлені такі обставини.
Відповідно Рішення національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції):
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянство - Держава Ізраїль. Паспорт громадянина Ізраїлю - НОМЕР_1 , внутрішній паспорт громадянина Ізраїлю - НОМЕР_2 . Відомості згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків України: реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .
Позивачем подані заперечення на висновки Акту перевірки, які відхилені листом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків листом від 31.03.2025 № 1308/6/32/-00-07-04.
За наслідками перевірки, Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийняті податкові повідомлення-рішення:
№ 000/185/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за грудень 2024 року на суму 161 100 грн;
№ 000/186/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» з урахуванням п. 200.4', п. 200.12', п. 200.14 ст. 200 ПКУ, у відповідності до абз. «в» п. 200.14 ст. 200 ПКУ виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період грудень 2024 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 139 950 000 грн.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Щодо висновку контролюючого органу стосовно нереальності господарської операції між АТ «Нікопольській завод феросплавів» та ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС», та, відповідно, відсутності у позивача права на формування податкового кредиту за наслідками такої господарської операції.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (надалі - Закон № 996).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у частині другій зазначеної статті Закону №996.
Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу - п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. У відповідності до вимог п. 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутногого фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
У пункті 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За змістом вимог п.200.4 ст.200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200:1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Проте якщо ж господарська операція фактично не відбулась, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема, про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних та/чи трудових ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг (відсутність управлінського, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо); нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності зі встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Досліджуючи господарську операцію АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» та ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС», за наслідками якої позивачу зменшено суму податкового кредиту на суму 161100,00 грн, суд зазначає таке.
Згідно Специфікації №1 сторони за договором узгодили поставку меблів в асортименті до 20.11.2024 на загальну суму 966600,00 грн ( з ПДВ 20%).
Постачання товару здійснювалося на умовах Інкотермс - KXW, приміщення продавця за адресою: м. Дніпро, вул. Шолом Алейхема 4/26, згідно Правил ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі.
На виконання вимог договору поставки, ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» виставило на адресу АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» рахунок на оплату товару № 158 від 31.10.2024 року.
Перевезення товару відбувалось на підставі товарно-транспортних накладних: № 15 від 22.10.2024, № 8 від 24.10.2024, № 10 від 29.10.2024, № 7 від 31.10.2024, № 15 від 05.11.2024, № 12 від 07.11.2024, № 14 від 12.11.2024, № 32 від 14.11.2024.
Позивачем поставлений товар оприбутковано на підставі прибуткових ордерів: № 124/2980556 від 17.12.2024 року, № 125/2980558 від 17.12.2024 року, № 126/2980550 від 17.12.2024 року, № 127/2980557 від 17.12.2024 року, № 128/2980555 від 17.12.2024 року, № 129/2980554 від 17.12.2024 року, № 130/2980552 від 17.12.2024 року, № 131/2980302 від 17.12.2024 року.
Актом приймання ТМЦ, устаткування та основних засобів від 17.12.2024 комісією позивача засвідчено отримання меблів у кількості 98 позицій.
Розрахунки за поставлений ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» товар були проведені в безготівковій формі, що підтверджується платіжною інструкцією № 279377 від 31.10.2024 року на суму 966600,00 грн.
Згідно оборотної відомості позивача по рахунку 63 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» за період з 01.12.2024 по 31.12.2024, щодо розрахунків з ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» по контракту 2402167, зазначено про надходження ТМЦ на суму 966600,00 грн, списання передплати на суму 966600,00 грн, сплачено рахунків на 966600,00 грн.
ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» за фактом постачання товару виписало на адресу AT НЗФ наступні податкові накладні: № 821 від 22.10.2024 року на суму ПДВ 13 780, 00 грн. № 822 від 24.10.2024 року на суму ПДВ 17 840, 00 грн. № 824 від 29.10.2024 року на суму ПДВ 52 000, 00 грн. № 823 від 31.10.2024 року на суму ПДВ 14 400, 00 грн. № 861 від 31.10.2024 року на суму ПДВ 63 080, 00 грн.
Зазначені податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.11.2024 року.
На підставі отриманих від ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» податкових накладних АТ НЗФ було включено ПДВ у сумі 161 100 грн. до складу податкового кредиту в грудні 2024 року.
За результатами оцінки вищенаведених доказів, суд дійшов висновку про документальне підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом, які відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються первинними документами і як наслідок, про правомірність формування податкового кредиту за результатами цих господарських операцій на підставі первинних документів, оформлених згідно вимог чинного законодавства.
Однак, підставою для висновку контролюючого органу про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» з придбання меблів, стала обставина відсутності у контролюючого органу відомостей про придбання ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» поставленого на адресу АТ НЗФ товару протягом 2024 року.
Проте, такий висновок зроблений відповідачем без урахування факту придбання товару, який був уживаний постачальником - ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС», тобто контрагент позивача не є виробником товару, а придбав його для власного користування, а згодом продав позивачу. Контролюючим органом перевірено відомості щодо придбання такого товару ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» лише протягом 2024 року, тоді як, період раніше, тобто до 2024 року, контролюючим органом не перевірявся.
Отже, контролюючим органом не перевірено обставини покупки ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» товару (меблі у асортименті), у періоді раніше ніж 2024 рік, обставини оприбуткування такого товару ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» після покупки тощо.
На підставі наведеного, висновок контролюючого органу про нереальність господарської операції позивача з ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС» у зв`язку із неможливістю встановлення походження товару, судом визнається необгрунтованим.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення рішення № 000/185/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за грудень 2024 року на суму 161 100 грн за результатами господарської операції з ТОВ «БІ ТІ СОЛЮШИНС».
Щодо висновку контролюючого органу про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування за грудень 2024 року на суму 139 950 000 грн.
Статтею 200 ПК України врегульовано порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Зокрема, пунктом 200.1. цієї норми передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4. цієї норми, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4-1. статті 200 ПК України передбачено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно АТ «Нікопольській завод феросплавів», в розділі «Перелік засновників (учасників) юридичної особи» зазначено: акціонери, згідно реєстру власників цінних паперів, розмір частки засновника (учасника): 418915254,60. В розділі «Інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи» зазначено відсутній.
Згідно з наявною в матеріалах справи структурою власності АТ НЗФ, акціями товариства володіють такі компанії: TREELON INVESTMENTS LIMITED, SOFALON INVESTMENTS LIMITED, ROUGELLA PROPERTIES LTD, SONERIO HOLDINGS LTD, MANJALOM LIMITED, DEMELZA HOLDINGS LIMITED, CAMEAS DEVELOPMENT LIMITED, POLISTEKS ENTERPRISES LIMITED, REVELIO HOLDINGS LIMITED, COUTTENMAX HOLDINGS LIMITED, PROFETIS ENTERPRISES LIMITED, ALEXTON HOLDINGS LIMITED.
Також згідно структури власності АТ НЗФ:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вигодоодержувачем АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» опосередковане володіння 24,7725% в статутному капіталі АТ НЗФ;
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є вигодоодержувачем АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» опосередковане володіння 24,7725% в статутному капіталі АТ НЗФ.
Відповідно Рішення національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до наступних осіб:
ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянство - Держава Ізраїль. Паспорт громадянина Ізраїлю - НОМЕР_1 , внутрішній паспорт громадянина Ізраїлю - НОМЕР_2 . Відомості згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків України: реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3
Види обмежувальних заходів (відповідно до Закону України «Про санкції»), що застосовані до цих осіб:
1. позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;
2. блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
3. обмеження торговельних операцій (повне припинення);
4. обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення);
5. запобігання виведенню капіталів за межі України;
6. зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;
7. заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;
8. заборона користування радіочастотним спектром України;
9. обмеження або припинення надання електронних комунікаційних послуг і використання електронних комунікаційних мереж (повне припинення);
10. заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб - резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;
11. заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона);
12. заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;
13. запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;
14. припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;
15. заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;
16. заборона на набуття у власність земельних ділянок;
17. інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (заборона укладення договорів та вчинення правочинів; заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, виданих цією особою; заборона виплати дивідендів або інших платежів, пов`язаних із корпоративними правами (правом власності на частку, акції, паї) на користь особи щодо якої застосовані санкції та осіб, що діють від її імені).
Зазначене стало підставою для висновку контролюючого органу про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування за грудень 2024 року на суму 139 950 000 грн, оскільки особи: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 опосередковано володіють по 24,7725% у статутному капіталі АТ НЗФ.
Тож, досліджуючи це питання, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 1 Закону України «Про санкції» передбачено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Підстави та принципи застосування санкцій встановлені статтею 3 цього ж Закону, за нормами пункту 1 частини першої якої підставами для застосування санкцій є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.
Відповідно до підпункту 14.1.241-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України термін "кінцевий бенефіціарний власник" вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерами товариства можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема:
- інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»): прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства (підданства), а в разі, якщо кінцевий бенефіціарний власник-іноземець є громадянином (підданим) декількох країн, - усі країни його громадянства (підданства), серія (за наявності) та номер документа (документів), що посвідчує особу та підтверджує громадянство (підданство), зокрема, але не виключно, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), а також повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код (для резидента) засновника юридичної особи, в якому ця особа є кінцевим бенефіціарним власником, характер та міра (рівень, ступінь, частка) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу).
У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа, вноситься відмітка про зазначення у структурі власності юридичної особи обґрунтованої причини його відсутності.
У разі зміни кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи державна реєстрація змін до відомостей про кінцевих бенефіціарних власників юридичної особи проводиться протягом 30 робочих днів з дня виникнення таких змін.
У випадках, встановлених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», до Єдиного державного реєстру вноситься відмітка про можливу недостовірність інформації про кінцевого бенефіціарного власника або структуру власності юридичної особи;
- структура власності та інформація про структуру власності юридичної особи (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»), за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.
Кабінет Міністрів України Постановою «Про затвердження Методології визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника» від 19 вересня 2023 року № 1011 відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» затвердив Методологію визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника.
За положенням п.1-2 Методології, цю Методологію розроблено відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) та з метою створення ефективної системи у сфері розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників, удосконалення процесу визначення юридичними особами кінцевих бенефіціарних власників.
Ця Методологія поширюється на юридичних осіб приватного права, утворених і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім осіб, визначених частиною восьмою статті 5-1 Закону.
Відповідно до пункту 3 Методології, у цій Методології термін «ключова частка статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи» означає розмір у відсотках пакета голосуючих акцій у загальній кількості голосуючих акцій акціонерного товариства або кількість голосів загальної кількості голосів учасників товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю, кількість голосів або інших прав голосу в юридичній особі, що надає можливість прямого або непрямого вирішального впливу.
Терміни «кінцевий бенефіціарний власник», «структура власності», «траст», «номінальний власник» вживаються у значенні, визначеному Законом.
Терміни «реєстр власників іменних цінних паперів», «номінальний утримувач» вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про депозитарну систему України».
Термін «голосуюча акція» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про акціонерні товариства».
Термін «партнерство» вживається у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.
Пункти 29, 30, 60 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (Закон № 361) визначають, що
істотна участь - пряме або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами часткою у розмірі 10 і більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі або незалежно від формального володіння можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи;
кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція;
кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права;
Відповідно до ст. 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», юридичні особи повинні мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність та структуру власності. Юридичні особи зобов`язані подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність та структуру власності для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Як вже зазначалось, згідно відомостей структури власності АТ НЗФ, що розміщена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізичні особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є кінцевими бенефіціарними власниками або засновниками АТ НЗФ, а є вигодоодержувачами, та здійснюють опосередковане володіння 24,7725% кожний в статутному капіталі АТ НЗФ.
Термін «вигодоодержувач» передбачений пунктами 8), 9) статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»:
8) вигодоодержувач (вигодонабувач) трасту або іншого подібного правового утворення - особа, яка має право на одержання вигоди та/або доходу від трасту або іншого подібного правового утворення;
9) вигодоодержувач (вигодонабувач) щодо цінних паперів, права на які та права за якими обліковуються на рахунку в цінних паперах номінального утримувача, - особа, в інтересах якої здійснюється фінансова операція на рахунку номінального утримувача;
Разом з тим, суд зазначає, що фізичні особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є вигодоодержувачами та здійснюють опосередковане володіння 24,7725% кожний в статутному капіталі АТ НЗФ, не мають прямого та непрямого вирішального впливу на діяльність товариства позивача шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їхньою часткою (оскільки вони не є власниками акцій позивача у розмірі 25 і більше відсотків, та не є безпосередньо акціонерами позивача), не мають можливості приймати участь у загальних зборах акціонерів товариства позивача і, відповідно, приймати будь-які рішення чи голосувати за прийняття будь-яких рішень на таких загальних зборах акціонерів.
Також, враховуючи, що вказані фізичні особи не є акціонерами (учасниками) товариства позивача, у них відсутнє право на отримання доходів від діяльності позивача у вигляді дивидендів, відсутнє право вирішального впливу на формування складу органів управління, відсутнє право на участь у загальних зборах акціонерів товариства позивача і, відповідно, відсутнє право приймати будь-які рішення чи голосувати за прийняття будь-яких рішень на таких загальних зборах акціонерів, відсутнє право на вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності товариства позивача, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність позивача, визначати умови господарської діяльності.
При цьому, п. 200.4.-1 ст.200-1 ПКУ не надає право контролюючому органу позбавляти платника податків права на отримання бюджетного відшкодування в тому випадку, коли спеціальні економічні та інших обмежувальні заходи (санкції) було введено відносно осіб, яких контролюючий орган вважає «вигодоодержувачами» по відношенню до платника податків. Як було зазначено вище, у відповідності із п. 200.4-1 ст. 200-1 ПКУ права на бюджетне відшкодування може бути позбавлений платник податків відносно якого безпосередньо, або відносно засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників якого, у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняте рішення про застосування санкцій. В даному випадку Указом Президента України № 81/2025 не було введено санкції відносно АТ НЗФ, акціонерів Товариства або відносно кінцевих бенефіціарних власників Товариства.
Жодна особа-акціонер АТ НЗФ не володіє 25 та більше відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи та не має вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, не має вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що у розумінні Податкового кодексу України, Закону України «Про санкції», відносно платника податків АТ НЗФ, його кінцевого бенефіціарного власника, засновників (учасників), акціонерів не приймалось рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Відповідно, застосування контролюючим органом Рішення національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введеного в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025, під час формування висновків за наслідками проведеної документальної перевірки позивача суд вважає неправомірним.
А тому, висновок контролюючого органу про відмову у позивача права на бюджетне відшкодування за грудень 2024 у розмірі 139950000,00 грн зроблений контролюючим органом за відсутності на те фактичних підстав. За таких обставин, прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення рішення № 000/186/32-00-07-06-19 від 04.04.2025 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Що ж до наданих позивачем доказів разом з поясненнями від 18.08.2025.
У своїх поясненнях від 18.08.2025 позивач повідомив суд, що 15.07.2025 листом від акціонерів АТ НЗФ позивача повідомлено про те, що компанія Interpath Ltd повідомила компанії-акціонерів АТ НЗФ про те, що відповідно до Договору застави акцій від 05.11.2015, зі змінами та викладеного у новій редакції 23.02.2016, пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 («Розпорядники») були призначені розпорядниками акцій компаній-акціонерів АТ НЗФ, які належать опосередковано пану ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також їм були надані копії документів про передачу прав власності, повністю оформлені та датовані 26.07.2024, що стосуються їх акцій, та компанія Interpath Ltd попросила компанії-акціонери організувати реєстрацію передачі Акцій на ім`я Розпорядників у реєстрі акціонерів Компанії.
Згідно цього листа, 10.01.2025 на території Республіки Кіпр були проведені необхідні реєстраційні дії компаніями-акціонерами АТ НЗФ, після чого пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 були зареєстровані власниками Акцій, які належали пану ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
У даному листі зазначається, що пан ОСОБА_7 та пан ОСОБА_8 є кінцевими бенефіціарними власниками АТ НЗФ, які отримали 50 % статутного капіталу, починаючи з 26.07.2024 року.
Тож, позивач вважає, що фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , станом на день винесення оскаржуваного ППР не мали ані прямого, ані опосередкованого відношення до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів».
До матеріалів справи позивачем надані копії нотаріально засвідчених перекладів листа акціонерів АТ НЗФ від 15.07.2025 та сертифікати акцій таких компаній - TREELON INVESTMENTS LIMITED, SOFALON INVESTMENTS LIMITED, ROUGELLA PROPERTIES LTD, SONERIO HOLDINGS LTD, MANJALOM LIMITED, DEMELZA HOLDINGS LIMITED, CAMEAS DEVELOPMENT LIMITED, POLISTEKS ENTERPRISES LIMITED, REVELIO HOLDINGS LIMITED, COUTTENMAX HOLDINGS LIMITED, PROFETIS ENTERPRISES LIMITED, ALEXTON HOLDINGS LIMITED, з відомостями щодо осіб акціонерів цих компаній.
Оригінали перекладів цих документів оглянуті судом під час розгляду справи.
Згідно сертифікатів акцій - TREELON INVESTMENTS LIMITED, SOFALON INVESTMENTS LIMITED, ROUGELLA PROPERTIES LTD, SONERIO HOLDINGS LTD, MANJALOM LIMITED, DEMELZA HOLDINGS LIMITED, CAMEAS DEVELOPMENT LIMITED, POLISTEKS ENTERPRISES LIMITED, REVELIO HOLDINGS LIMITED, COUTTENMAX HOLDINGS LIMITED, PROFETIS ENTERPRISES LIMITED, ALEXTON HOLDINGS LIMITED, інформація щодо володіння фізичними особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , акціями цих компаній відсутня, реєстрація змін відбулась 10.01.2025.
Станом на час розгляду справи відповідні зміни у структуру власності позивача не внесені. Як зазначає позивач, це сталося з огляду на обмеження, які були запроваджені на підставі Ухвали Вищого антикорупційного суду України у справі № 991/7155/25.
Тобто, згідно цих доказів, станом на час проведення перевірки, фізичні особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично не мали навіть і опосередкованого впливу у вигляді 24,7755% корпоративних прав АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», як про це зазначено у структурі власності цього товариства.
Проте такі відомості стали відомі вже під час розгляду цієї справи, а отже відповідач був позбавлений можливості надати їм відповідну оцінку під час проведення перевірки.
Суд зазначає, що такі докази не можуть бути оцінені судом на одному рівні з іншими доказами у цій справі, проте, вони мають непрямий вплив на висновок суду щодо протиправності податкового повідомлення рішення № 000/186/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, з огляду на те, що вони вкупі з іншими доказами у справі доводять помилковість висновку контролюючого органу про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування за грудень 2024 на суму 139 950 000,00 грн.
Що ж до посилання відповідача на висновки Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, викладені в Ухвалі у справі № 991/7155/25 від 18.08.2025, які відповідач вважає такими, що доводять обставину володіння ОСОБА_1 корпоративних прав АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відтак, Ухвала Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у справі № № 991/7155/25 від 18.08.2025, на яку посилається відповідач, не є обов`язковою для адміністративного суду. До того ж у цій ухвалі, суддя посилається лише на матеріали досудового розслідування.
Відповідно, такі доводи відповідача судом відхиляються.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
До того ж, у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Натомість, відповідачем не доведено, належними, достатніми та допустимими доказами, обставини, які встановлені під час проведення перевірки, та які лягли в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.
Зазначене є підставою для визнання податкових повідомлень - рішень, що прийняті відповідачем за результатами такої перевірки, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
При цьому решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Враховуючи встановлені судом обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судового збору здійснити на підставі частини 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 139, 241-246, 255, 295,297 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 000/185/32-00-07-06-19 від 04.04.2025, № 000/186/32-00-07-06-19 від 04.04.2025.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 листопада 2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна