Справа № 260/650/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2025 року м. Ужгород№ 260/650/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Деяк О.М.,

за участю:

представник позивач: Черненко С.С.,

представник відповідача: Іванова Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Закарпатської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення 28 сесії 8 скликання №2530 від 25.07.2023, яким Ясінянській селищній раді надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 228 га, розташованих за межами населених пунктів на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, із зміною цільового призначення із земель запасу у землі рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення Ясінянською селищною радою прийнято всупереч вимогам земельного, природоохоронного та містобудівного законодавства України, оскільки під час його ухвалення Ясінянською селищною радою не дотримані вимоги щодо порядку зміни їх цільового призначення та вимоги містобудівного законодавства України, так як спірне рішення суперечить технічному завданню на розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Ясінянської селищної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області. Зауважує, що оскаржуване рішення ухвалювалося також з врахуванням «Детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів смт. Ясіня, с. Чорна Тиса Рахівського району та с. Лопухів Тячівського району Закарпатської області для розташування туристично-рекреаційного комплексу», затвердженого розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації від 15.05.2017 №135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів», однак вказаний детальний план на вимогу прокуратури не надано. Разом з тим, селищною радою повідомлено, що детальний план території враховувався під час прийняття рішення як діюча містобудівна документація. Поряд з викладеним позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням селищною радою планується змінити цільове призначення або земель сільськогосподарського призначення або ж земель лісогосподарського призначення, вказує, що земельні ділянки плануються до проведення земельних торгів. Просить визнати протиправним та скасувати рішення №2530 від 25.07.2023 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення, поділу та формування земельних ділянок.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

19 березня 2024 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (вх.№7710/24), відповідно до якого зазначено, що Ясінянська селищна рада діяла у межах повноважень визначених законом. Зазначає, що землі площею 243 га, які розташовані на території Ясінянської (228 га) та Усть-Чорнянської (15 га) селищних рад є землями комунальної власності, оскільки розташовані за межами населених пунктів та не належать до земель державної чи приватної власності. Крім того, вказує, що твердження позивача про зміну категорії земель лісогосподарського призначення є безпідставним, оскільки вилучення земель лісогосподарського призначення не відноситься до сфери діяльності територіальних громад, відповідно проєкт землеустрою селищними радами не може розроблятись. Разом з тим, наголошує, що жоден вид планової діяльності не провадиться, оскільки не отримано висновок Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, а тому твердження позивача про знищення унікальної екосистеми Свидовецького хребта є необґрунтованим. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01 квітня 2024 року представником позивача було подано відповідь на відзив (вх.№9045/24), в якому вказує, що відповідачем не дотримано вимоги діючого законодавства України, порушено «суспільний» та «публічний» порядок тим, що оскаржуване рішення загрожує виконанню державою визначеного ст.16 Конституції України обов`язку забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України. Просить визнати доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року адміністративний позов заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення було залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури задоволено, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/650/24 скасовано та передано справу на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року було прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Закарпатської обласної прокуратури до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 24 липня2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

23 жовтня 2025 року в судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просила такі задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, заслухавши пояснення сторін у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Рішенням 28 сесії 8 скликання №2530 від 25.07.2023 року Ясінянській селищній раді надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 228 га, розташованих за межами населених пунктів на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, із зміною цільового призначення із земель запасу у землі рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Вказане рішення ухвалено сесією ради відповідно до пункту 43 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 50 Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статей 12, 20, 79-1, 122, 135, 136, пункту 24 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, враховуючи «Детальний план території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів смт Ясіня, с. Чорна Тиса Рахівського району та с. Лопухів Тячівського району Закарпатської області для розташування туристично-рекреаційного комплексу», затверджений розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації від 15.05.2017 року №135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів», з метою підготовки лотів до проведення земельних торгів, забезпечення ефективного використання земель та звільнення надходжень до місцевого бюджету.

Попередньо вказане питання було предметом обговорення засідання постійної депутатської комісії питань земельних відносин, планування території, екології та охорони природи, що посвідчується копією витягу з протоколу засідання вказаної комісії №25 від 24 липня 2023 року, яким прийнято рекомендований висновок про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення у землі рекреаційного призначення.

Рішенням виконавчого комітету Ясінянської селищної ради №154 від 27.12.2023 року затверджено завдання на розроблення комплексного плану просторового розвитку території Ясінянської селищної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області.

З метою встановлення категорії земель запасу, які оскаржуваним рішенням мають змінити своє цільове призначення на землі рекреаційного призначення, а саме, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, позивачем витребовувалися відповідні дані від Ясінянської селищної ради. Однак, відповідні документи чи інші відомості відповідачем не були надані.

Оскаржуване рішення прийнято на підставі діючої містобудівної документації з урахуванням розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації від 15.05.2017 року №135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів».

Однак, постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року по справі №807/1314/17, яке набрало законної сили 09.10.2024 року залишено в силі рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 15 травня 2017 року № 135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець» за межами населених пунктів».

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року №586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: 1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; 2) соціально-економічного розвитку відповідних територій; 3) бюджету, фінансів та обліку; 4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; 5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв`язку; 6) науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та дітей; 7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля; 8) зовнішньоекономічної діяльності; 9) оборонної роботи та мобілізаційної підготовки; 10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Статтею 13 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року №2780-XII (далі - Закон №2780-XII) передбачено, що до компетенції місцевих державних адміністрацій у сфері містобудування належить прийняття рішень щодо: реалізації державної політики у сфері містобудування на відповідній території; планування територій на відповідному рівні; підготовки пропозицій до програм соціально-економічного розвитку відповідної території; інформування населення про плани розміщення найважливіших містобудівних, промислових, енергетичних і транспортних комплексів; забезпечення охорони культурної спадщини; моніторингу забудови та іншого використання територій.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно зі статтею 8 Закону №3038-VI планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

При цьому категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначається в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Вказані норми узгоджуються із вимогами ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими передбачено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

- комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

- генеральний план населеного пункту, складовою якого с план зонування території;

- план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування Використання земель»;

- детальний план території.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - тринадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України.

Частиною 7 ст. 20 Земельного кодексу зазначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується в тому числі у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій, а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом « 6» частини першої статті 150 цього Кодексу, - з Кабінетом Міністрів України.

При цьому зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення здійснюється за умови відшкодування власником земельної ділянки (а для земель державної та комунальної власності - користувачем) втрат лісогосподарського виробництва, крім випадків, визначених законом. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення земельної ділянки в таких випадках здійснюється за умови надання її власником (а для земель державної та комунальної власності - користувачем) забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, крім випадків, визначених законом, у вигляді гарантії. Державний кадастровий реєстратор, який вносить до Державного земельного кадастру відомості про зміну цільового призначення такої земельної ділянки, за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру негайно повідомляє установу, що видала гарантію, про настання підстави для відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.

Пунктом 23 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено, що до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони належність земельної ділянки до функціональної зони, встановленої до 1 січня 2025 року, визначається відповідно до:

- плану зонування (щодо земельних ділянок у межах населених пунктів, на які не затверджений детальний план території);

- генерального плану населеного пункту (у разі відсутності плану зонування та щодо земельних ділянок у межах населеного пункту, на які не затверджений детальний план території); детального плану території;

- містобудівної документації регіонального рівня (щодо земельних ділянок за межами населених пунктів, на які не розроблено детальний план території).

Стосовно земель сільськогосподарського призначення варто зауважити, що відповідно до приписів ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЗК України землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Статтею 36 Закону України «Про охорону земель» акцентовано увагу на тому, що особливий правовий статус надається землям сільськогосподарського призначення та наголошується, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом. У разі вилучення (викупу) земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб забезпечується пріоритет максимального збереження продуктивних земель.

Поділ земель за цільовим призначенням належить до числа правових інструментів у питаннях забезпечення раціонального землекористування та охорони земель. У загальному розумінні, під цільовим призначенням земельної ділянки слід розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), який забезпечує реалізацію права користування земельною ділянкою у такий спосіб, що відповідатиме суспільним інтересам та не завдаватиме шкоди навколишньому природному середовищу.

В той же час, встановлення цільового призначення земель має здійснюватися на підставі їх спроможності задовольняти потреби суспільства у основних засобах сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також просторі для розміщення житлової і виробничої забудови, транспортної інфраструктури тощо.

Частиною сьомою ст.118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, у даному випадку, це невідповідність іншої містобудівної документації, а саме детальним планам території, що є підставою для визнання неправомірним та скасування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, із зміною цільового призначення із земель запасу у землі рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Суд встановив, що відповідач прийняв оскаржуване рішення 28 сесії Ясінянської селищної ради 8 скликання №2530 від 25.07.2023 року враховуючи «Детальний план території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів смт. Ясіня, с. Чорна Тиса Рахівського району та с. Лопухів Тячівського району Закарпатської області для розташування туристично-рекреаційного комплексу», який затверджений розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації від 15.05.2017 року №135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець», за межами населених пунктів».

Водночас, судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року по справі №807/1314/17, яке набрало законної сили 09.10.2024 року залишено в силі рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 15 травня 2017 року № 135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець» за межами населених пунктів».

Вказаним рішенням по справі №807/1314/17, встановлено, що оскаржуване розпорядження прийняте в порушення статті 12 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», позаяк територія, на якій планується розміщення туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець» розміщується на території гірських Карпат, а зокрема в Тячівському та Рахівському районах. Судом ураховано, схема планування окремої частини території гірських Карпат повинна розроблятися:

1) на підставі рішення Кабінету Міністрів України про розроблення схеми планування даної гірської території Карпат;

2) пропозиції щодо розроблення схеми планування вказаної території готує Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування;

3) замовниками вказаної схеми планування є Закарпатська обласна рада.

Окрім того, суд по справі №807/1314/17 зазначив, що відповідачі неналежно проінформували громадськість про громадські слухання з приводу детального плану території, оскільки оголошення розміщені в Тячівській районній газеті та Рахівській районній газеті не відповідають вимогам щодо змісту таких повідомлень, визначених п. 5 Постанови КМУ №555, а в них йшлося лише про ДПТ кожного окремого населеного пункту, а тому оскаржуване розпорядження не відповідає вимогам нормативно-правових актів України, нормативним документам, у тому числі вимогам земельного законодавства України, державних будівельних норм, та містобудівній документації.

Також суд у справі №807/1314/17 дійшов висновку, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає положення статті 12 Закону №3038-VIІ щодо затвердження схеми планування окремої частини території гірських Карпат. Оскаржувані рішення про затвердження детального плану території мали ухвалюватись на підставі відповідної схеми планування території (стаття 19 Закону №3038-VI).

Таким чином, проаналізувавши положення статей 12, 19 Закону №3038-VI та встановивши, що оскаржувані ДПТ затверджені РДА на підставі Схеми планування території Закарпатської області, а не окремої Схеми планування гірської території Карпат, суд зробив висновок про протиправність оскаржуваних рішень РДА, якими затверджені ДПТ.

Отже, враховуючи скасування судом у справі №807/1314/17 розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 15 травня 2017 року № 135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець» за межами населених пунктів», з урахуванням якого приймалося оскаржуване рішення, існує невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, то відповідно скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 15 травня 2017 року № 135 «Про затвердження детального плану території туристично-рекреаційного комплексу «Свидовець» за межами населених пунктів», є безумовною підставою для скасування рішення селищної ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із зміною цільового призначення із земель запасу у землі рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 6 частини 2 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 28 сесії 8 скликання №2530 від 25.07.2023, яким Ясінянській селищній раді надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 228 га, розташованих за межами населених пунктів на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, із зміною цільового призначення із земель запасу у землі рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Стягнути на користь Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) за рахунок бюджетних асигнувань Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області (вул. Борканюка, буд. 7, смт. Ясіня, Закарпатська область, Рахівський район, 90630, ) судові витрати у сумі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03 листопада 2025 року.

СуддяЯ. М. Калинич