Справа № 390/617/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 390/617/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 12 серпня 2025 року (суддя Н.Ю. Іванова) у справі № 390/617/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, у якому просив постанову відповідача від 19 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 березня 2025 року інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Кропивницький УПП у Кіровоградській області ДПП НП у Кіровоградській області Маляренком О.А. винесено стосовно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові вказано, що позивачем порушено п. 12.4 ПДР України. Позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 12 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що надані відповідачем відеозапис та фотокартка, зроблені за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 є належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення Правил дорожнього руху.

Розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без задоволення, так як оскаржувану постанову винесено правомірно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що згідно ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» не визначено, що поліцейський може використовувати

прилад тримаючи його в руках. Зауважує, що по вулиці Бобринецький шлях, 148 не був встановлений знак 5.70, а контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 19 березня 2025 року о 09 год. 51 хв. інспектором взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшим лейтенантом поліції Маляренком О.А. було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме позивач керуючи транспортним засобом PEUGEOT 3008, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в м. Кропивницькому, який позначеним дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» по вул. Бобринецький шлях, 148 зі швидкістю 94 км/год., при дозволеній у 50 км/год., тим самим перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 44 км/год., швидкість вимірювалась приладом TruCam ІІ Lti №ТС000679, чим порушив пункт 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважаючи, що спірна постанова підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, за що передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (пункт 12.4 ПДР України).

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Так, скаржник наполягає, що в спірному випадку при вимірюванні швидкості руху транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 не дотримано положень статті 40 Закону України Про Національну поліцію.

За змістом частини 1 наведеної статті Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

При цьому, інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст.40 Закону).

Отже, даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з приладу TruCam LTI 20/20, що у розумінні положень статті 40 Закону України Про Національну поліцію є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, судом встановлено, що даний прилад не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, яким і здійснювалося вимірювання швидкості.

Такий спосіб застосування приладу TruCam, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України Про Національну поліцію.

Так, за змістом цієї статті технічний засіб може бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Суд апеляційною інстанції вважає, що значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад TruCam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України Про Національну поліцію.

Враховуючи матеріали справи та аргументацію сторін, суд апеляційної інстанції погоджується із наявністю у відповідача повноважень на контроль за швидкістю руху певного транспортного засобу, однак наголошує, що працівники поліції повинні використовувати технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у спосіб, визначений законом.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача, що надані до матеріалів справи дані з приладу TruCam, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові.

Інших доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідачем не надано.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

З огляду на задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову 605,60 грн., за подання апеляційної скарги 908,40 грн., а всього 1514,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 12 серпня 2025 року у справі № 390/617/25 - скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Скасувати постанову серії ЕНА №4302717 від 19.03.2025 року, винесену інспектором управління патрульної поліції в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Маляренко О.А., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. згідно ч.1 ст. 122 КУпАП.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Кіровоградській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1514,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров