Справа № 420/35580/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/35580/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника апелянта Недашківського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 р. у справі № 420/35580/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправними та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од від 13.08.2024 Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 94 від 14.08.2024 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.08.2024 розпорядженням секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради затверджено тимчасову структуру та загальну чисельність апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради на період дії воєнного стану на території України. Доручено відділу організаційної роботи та діловодства селищної ради підготувати проект штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради в межах затвердженої чисельності, Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, згідно додатку № 4.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки ані Законом України Про правовий режим воєнного стану, ані Законом України Про місцеве самоврядування и Україні не встановлено повноваження сільського, селищного, міського голови затверджувати тимчасову структурувиконавчих органів сільської, селищної, міської ради.

Сергіївський селищний голова (у разі його відсутності, секретар Сергіївської селищної ради) у період дії воєнного стану може прийняти рішення, передбачені виключно частинами четвертою та п`ятою статті 9 Закону України Про правовий режим воєнного стану, де не встановлено право селищного голови затверджувати тимчасову структуру виконавчих органів. Водночас, повноваження затверджувати тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради наявне виключно у начальника військової адміністрації, у

разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) та прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України рішення про це, згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Секретар Сергіївської селищної ради прийняв розпорядження від 13.08.2024 № 90-од Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної рали не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що свідчить про протиправність вказаного розпорядження та наявність правових підстав для його скасування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 21 травня 2025 р. у справі № 420/35580/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що позивачем позов подано не лише як депутатом Сергіївської селищної ради, а й як членом Сергіївської територіальної громади;

- суд першої інстанції не врахував, що секретар Сергіївської селищної ради прийняв розпорядження від 13.08.2024 Nє 90-од «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради» не на підставі, не у межах повноважень та-це у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

- крім того, апелянт зауважує, що на підставі розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради білгород-Дністровського району Одеської області від 13.08.2024 Nє 90-од «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради»,14.08.2024 прийнято рішення виконавчого комітету Сергіївської селишної ради Nє 94 «Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селишної ради Білгород-Дністровського району Одеської області» та розпорядженя секретаря Сергіївської селищної ради Nє 91-од «Про оголошення простою». Враховуючи протиправність розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Nє 90-од від 13.08.2024, похідне від нього рішення виконавчого комітету Сергіївської селитної ради Nє 94 від 14.08.2024 також підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

- інші доводи відтворюють зміст позовної заяви.

Процедурні рішення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2025 розгляд справи призначено у порядку письмового провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 у відповідності до положень частини 2 статті 311 КАС України розгляд апеляційної скарги призначено у відкритому судовому засіданні.

У судових засіданнях призначених на 23.09.2025 та 07.10.2025 в режимі відеоконференції були присутні представники відповідача - Хомич М.М. та Багно В.В.

У судовому засіданні, яке призначене на 21.10.2025 апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_2 про оголошення перерви та перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із необхідністю додаткового часу дня надання пояснень.

У судовому засіданні, яке призначене на 28.10.2025 був присутній представник апелянта Недашківський А.В., представники відповідача - Багно В.В. та Хомич М.М. не з`явились. При цьому, представники відповідача Багно В.В. та Хомич М.М. надали клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що вони приймають участь у іншому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 колегія суддів відмовила у задоволенні означеного клопотання з огляду на строки розгляду справи, а також те, що представництво інтересів у суді відповідача суб`єкта владних повноважень здійснюють два представники (див. протокол судового засідання від 28.10.2025).

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2024 розпорядженням секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради:

1. Затверджено тимчасову структуру та загальну чисельність апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради на період дії воєнного стану на території України у кількості 54 штатних одиниць, згідно з додатками № 1, 2, 3.

2. Доручено відділу організаційної роботи та діловодства селищної ради підготувати проект штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в межах затвердженої чисельності.

3. Керівникам виконавчих органів селищної ради привести у відповідність згідно з даним рішенням Положення про відділи Сергіївської селищної ради та посадові інструкції працівників селищної ради.

4. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, згідно додатку № 4.

14.08.2024 року Рішенням виконавчого комітету Сергіївської селищної ради № 94 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на виконання розпорядження від 13.08.2024 року № 90-од секретаря Сергіївської селищної ради Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради вирішено:

1. Затвердити та ввести в дію з 15 серпня 2024 року штатний розпис апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради, згідно з додатком № 1.

2. Відділу організаційної роботи та діловодства Сергіївської селищної ради здійснити штатну розстановку кадрів апарату Сергіївської селищної ради та її виконавчих органів .

3. Начальникам відділів Сергіївської селищної ради у термін до I5 вересня 2024 року привести у відповідність згідно з даним рішенням :

-Положення про відділи Сергіївської селищної ради;

-Посадові інструкції працівників структурних підрозділів селищної ради.

4. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України.

5. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, передати справи та печатки( за наявності) з складанням акту передачі.

6. Відповідальність за організацію виконання даного рішення покласти на відділ

організаційної роботи та діловодства Сергіївської селищної ради.

З підстав зазначених у позові позивач просить визнати протиправними вказані рішення та скасувати їх.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення не створили юридично значимих наслідків для позивача, тобто не спричинили зміну стану його суб`єктивних прав та обов`язків.

Разом з тим, суд відхилив посилання позивача на ті обставини, що він є депутатом Сергіївської селищної ради і у зв`язку з цим має право на звернення до суду з таким позовом, оскільки ні Законом України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 р. №280/97-ВР ні Законом України Про статус депутатів місцевих рад від 11.07.2002 р. №93-ІV не передбачають право депутата місцевої ради звертатись до суду з такими позовами.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України констатував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28.05.1985 у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

За частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції, виходячи зі змісту, правової природи, видових ознак і предмета регулювання оскаржуваних позивачем рішень, відніс (класифікував) їх до ненормативного (індивідуального) акта, оскільки ці рішення не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають організаційно-розпорядчі приписи щодо структури та загальної чисельності апарату селищної ради та її виконавчих органів, затвердження штатного розпису органу місцевого самоврядування. Ці рішення не регулюють певний вид суспільних відносин, стосуються тільки працівників апарату та організації роботи селищної ради та її виконавчих органів у період воєнного стану, вони не адресовані позивачу, не стосуються його прав та інтересів, оскільки позивач не є безпосереднім учасником (суб`єктом) публічно-правових відносин із відповідачем.

Урахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 12.06.2018 у справі № 800/587/17, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 9.04.2019 у справі № 9901/611/18), суд першої інстанції зазначив, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану ії суб`єктивних прав та обов`язків . тобто припинення чи неможливість реалізації ії права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, на переконання суду першої інстанції, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване право у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає . щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав або інтересів особи, яке стверджує про їх порушення.

Також, вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі 990/143/24, в якій зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень на предмет його правомірності залежить від юридичних наслідків, породжених цим рішенням як індивідуально-правовим актом. Самі лише мотиви, з яких прийняте таке рішення, без врахування встановлених ним юридичних наслідків для особи, чиїх прав та/чи законних інтересів воно стосується, не є тим чинником, від якого залежить оцінка рішення на предмет правомірності (див.п.7.24 постанови).

Підсумувавши наведене суд першої інстанції зазначив, що оскаржувані рішення не створили юридично значимих наслідків для позивача, тобто не спричинили зміну стану його суб`єктивних прав та обов`язків, внаслідок чого відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із висновкам суду з огляду на таке.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №160/7289/22 охоронюваний інтерес повинен бути врахований судом, навіть якщо особа не є прямим учасником спірних правовідносин, але на неї можуть бути покладені додаткові обов`язки

Отже висновок суду першої інстанції, що оскаржені рішення не адресовані позивачу є недостатньою підставою для висновку, що останні не створили юридично значимих наслідків для позивача, тобто не спричинили зміну стану його суб`єктивних прав та обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, котра викладена у постанові від 02.08.2023 у справі № 925/1741/21 (12-38гс22), за змістом якої, у випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який із членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення.

Аналогічний правовий висновок міститься у пункті 100 постанови Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 187/687/16-а (2-а/0187/7/16).

ОСОБА_1 у своєму позові, обґрунтовуючи порушення свого права та інтересу чітко зазначив, що він є членом територіальної громади Сергіївської селищної ради, відтак оскаржувані рішення порушують його право на місцеве самоврядування.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна й інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом утворення іншої структури виконавчих органів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади (див. для прикладу постанову Великої Палати від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

За таких обставин рішення про затвердження тимчасової структури виконавчих органів та загальної чисельності апарату та виконавчих органів становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб мешканців відповідної територіальної громади.

Таким чином, оскаржені рішенні мають ознаки впливу на права та інтереси позивача, як члена територіальної громади, а відтак висновки суду першої інстанції без належного аналізу впливу оскаржуваних рішень на права та інтереси позивача як члена територіальної громади є передчасними та підлягають виключенню із мотивувальної частини оскарженого рішення суду.

Водночас положення статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 620/4205/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 640/10399/20 та від 17 травня 2023 року у справі № 640/17939/20.

У своїй позовній заяві позивач просив суд:

- - визнати протиправним та скасувати розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од від 13.08.2024 Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 94 від 14.08.2024 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Тобто, спірними є рішення в.о. голови та виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Разом з тим, аналіз норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" засвідчує, що сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є окремими елементами системи місцевого самоврядування та діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. ( див. п.47 постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 440/3176/19).

Суд першої інстанції першої інстанції вирішуючи спір пред`явлений до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належних відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження позбавлений можливості в межах наданих КАС України процесуальних повноважень залучити співвідповідача до участі у справі, встановивши наявність на це підстав.

Так само, з урахуванням положень ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до незалучення одного з належних відповідачів у справі, а саме в.о. голови та виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити допущене порушення.

Наведене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте з інших підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-4 статті 317 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необхідним змінити мотиви в частині відмови у задоволенні позовних вимог з урахування висновків, викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 р. у справі № 420/35580/24 змінити в частині мотивів відмови задоволення позову, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення і підписання повного судового рішення - 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик