Справа № 280/2589/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/2589/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року (суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.01.2025 № 0-0829-UA0082704 та № 0-0829-UA0082704.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування суперечить нормам Податкового кодексу України, а тому не підлягає застосуванню судом. Також звертає увагу, що в аналогічній справі № 280/9407/24 Третій апеляційний адміністративний суд задовольнив апеляційну скаргу податкового органу з підстав, наведених в апеляційній скарзі в даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у приватній власності позивача у спірному періоді перебувала квартира загальною площею 108,1 кв.м. Також позивачці на праві власності належала квартира площею 64,6 кв.м., право на яку припинено на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2024.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області 22.01.2025 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 0-0829-UA0082704, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2024 рік у сумі 2 056,47 грн (на квартиру загальною площею 47,20 кв.м.);

- № 0-0829-UA0082704, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2024 рік у сумі 4 709,83 грн (на квартиру загальною площею 108,1 кв.м.).

Названі податкові повідомлення-рішення є предметом оскарження в цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Статтею 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 № 5 затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), яким, зокрема, визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, починаючи з 1 січня 2017 року становить 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме: - квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів.

Таким чином названим рішенням міськради, в порядку пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, встановлено пільгу зі сплати податку для квартири/квартир незалежно від їх кількості, площа яких становить до 120 кв.м.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування є нормативно-правовим актом, яке в силу приписів закону, у тому числі Податкового кодексу України, є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що доводам ГУ ДПС у Запорізькій області щодо неможливості застосування рішення Запорізької міської ради від 28.01.2015 № 5 була надана оцінка в постанові Верховного Суду від 09.10.2025 у справі № 280/9089/24, в якій суд касаційної інстанції їх відхилив та вказав, що органи місцевого самоврядування (сільські, селищні, міські ради) наділені повноваженнями на встановлення пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних та юридичних осіб щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Така пільга встановлюється з урахуванням мінімального значення загальної площі об`єкта/об`єктів житлової нерухомості та максимального значення загальної площі об`єкта/об`єктів оподаткування, що належать на праві власності платникам податків - фізичним особам, які встановлені у підпунктах 266.4.1, 266.4.3 пункту 266.4 статті 264 ПК України. Способи надання пільги органом місцевого самоврядування конкретизовані в пункті 30.9 статті 30 ПК України, і одним із них є встановлення зниженої (в тому числі, нульової) ставки податку чи збору. Встановлення пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у вигляді нульової ставки в межах допустимої загальної площі не вказує на втручання в базу оподаткування.

Також в названій справі суд зауважив, що Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, але не виключно постанови від 15 травня 2019 року у справі № 825/1496/17, від 30 травня 2022 року у справі № 807/1293/17, від 12 жовтня 2023 року у справі № 580/4020/21), що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.

Крім того Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19.

Суд вказав, що наведені скаржником справи розглядалися в порядку цивільного та господарського судочинства і предметом судового розгляду в їх межах, серед іншого, було витребування майна із чужого незаконного володіння. Вирішуючи спір між сторонами, Велика Палата Верховного Суду у наведених справах зазначала про можливість посилань у таких справах на незаконність відповідного рішення сільської ради, розпорядження райдержадміністрації, наказів Головного управління Держземагентства без заявлення позовних вимог про визнання їх недійсними, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на яке воно спрямоване.

Колегія суддів зазначила, що усі рішення державних органів чи органів місцевого самоврядування у наведених скаржником справах мали ознаки індивідуального акта та стосувалися прав або інтересів визначеної в них особи або осіб. Натомість, у справі, що розглядається, рішення Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року № 5 та рішення про внесення змін до нього є нормативно-правовими актами.

За таких обставин, наявні підстави вважати, що висновки у наведених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду сформовані не тільки за відмінним від цієї справи суб`єктним, об`єктним та змістовним критерієм, але й за іншого правового регулювання. Слід зазначити, що різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм. Відтак, колегія суддів зазначила, що зазначені скаржником у касаційній скарзі постанови ухвалені Великою Палатою Верховного Суду у неподібних до цієї справи правовідносинах.

Застосовуючи наведені висновки Верховного Суду та приписи пп. 266.7.1 «а» п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України з урахуванням пільги, визначеної рішенням Запорізької міської ради, можна стверджувати про відсутність у позивача обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за умови, якщо загальна площа квартир не перевищує 120 м.кв.

Відповідно до обставин даної справи, станом на 01.01.2024 у власності ОСОБА_1 перебували дві квартири площею 108,1 кв.м. та 64,6 кв.м., що сукупно складає 172,7 кв.м., а тому позивач не звільнялася від сплати податку на нерухоме майно.

Водночас, нараховуючи відповідний податок, податковий орган не врахував приписи рішення Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року № 5, не взявши до уваги визначену пільгову ставку, що призвело до невірного нарахування податкового зобов`язання. Також поза увагою податкового органу залишилась та обставина, що квартира площею 64,6 кв.м. вибула з володіння позивача 16.08.2024, внаслідок чого з вказаного періоду у позивача припинився обов`язок по сплаті відповідного податку в силу приписів рішення Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року № 5.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року в адміністративній справі № 280/2589/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 04 листопада 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 04 листопада 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров