Справа № 260/5034/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/5034/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач), в якому просить: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 яке оформлено протоколом №76 від 20.05.2025 року, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п.3 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 3.Стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 968 гривень 96 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що матеріалами справи підтверджено факт виховання та утримання трьох дітей, що дає позивачу право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

За таких обставин позивачем до заяви про відстрочку надано достатні докази на підтвердження того, що у позивача наявні підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з підстави утримання ним трьох дітей віком до 18 років відповідно пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Натомість, посилання відповідача на відсутність підстав для відстрочки, оскільки позивачем не надано документів, а саме: відсутнє свідоцтво або рішення суду про розірвання шлюбу, договір про визначення місця проживання дітей, витяг з ЄДР боржників, є помилковими та протиправними, оскільки норми пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не вимагають надання та підтвердження мобілізованим наявності вказаних документів, як необхідної підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чітко зазначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору щодо участі батьків у вихованні дитини, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони домовились про спільне виховання, утримання, розподіл прав та обов`язків відносно їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відтак із зазначеного випливає, що у позивача не має заборгованості, оскільки такий утримує дитину добровільно. Також шлюб у позивача не розірваний.

Як зазначалось вище, розгляд заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відбувається за встановленою процедурою.

Згідно з абзацом 1 пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні відстрочки, не вивчав і надавав оцінку підставам та документам, що додані до заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII та не здійснював перевірку відомостей за допомогою відповідних державних реєстрів.

Ухвалою від 26 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Дану ухвалу отримано відповідачем у його електронному кабінеті 26.06.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відзиву від відповідача на адресу суду, станом на день розгляду справи не надходило.

Відповідно до статі 162 частини 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 року витребувано від відповідача додаткові докази, а саме оскаржуване рішення.

В подальшому, у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 02.09.2025 року про витребування доказів, судом ухвалою від 23.09.2025 року повторно витребувано докази по справі.

29.10.2025 року відповідачем надано суду повідомлення від 21.05.2025 №1556.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, цінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.11.2013 року.

За період шлюбу з ОСОБА_4 в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.01.2015 року та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01.07.2020 року.

Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 16.04.2025 та витягом про державну реєстрацію народження дитини від 22.04.2025.

Відповідно до вищевказаного свідоцтва та витягу батьком ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору щодо участі батьків у вихованні дитини, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони домовились про спільне виховання, утримання, розподіл прав та обов`язків відносно їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є батьком трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому відстрочки під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки на його утриманні перебуває 3 дітей віком до 18 років і він не висловлює згоди (бажання) бути призваним на військову службу під час мобілізації, а також не має заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Позивач отримав повідомлення № 1556 від 21.05.2025 року, в якому зазначено, що протоколом від 20.05.2025 року №76 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та вказано, що він підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.

Причиною відмови зазначено, що ОСОБА_1 не надано повного пакету документів, визначених додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, що підтверджують наявність підстав для відстрочки, згідно пункту 3 частини 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: відсутнє свідоцтво або рішення суду про розірвання шлюбу, договір про визначення місця проживання дітей, витяг з ЄДР боржників.

На виконання вимог ухвал суду щодо надання оскаржуваного рішення оформленого протоколом від 20.05.2025 № 76, відповідачем надано тільки повідомлення від 21.05.2025 року №1556. Оскільки відповідач не заперечує щодо заявлених позовних вимог відзиву не подано, відтак суд розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно положень ч. 1, 2, 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У відповідності до ч. 5 ст. 22 Закону № 3543, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, у редакції, чинній на момент винесення спірного рішення)

Згідно п. 1 Порядку № 560, цей Порядок, серед іншого, визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення

У відповідності до п. 56 Порядку № 560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно п. 58 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Як встановлено п. 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Додатком 5 до Порядку № 560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно вказаного додатку за п. 3. ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці документами, що підтверджують право на відстрочку є: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька); інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) стягнення аліментів з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки

Предметом вказаного спору є оцінка правомірності рішення відповідача, оформленого протоколом від 20.05.2025 року № 76, про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543.

Підставою для відмови відповідачем визначено відсутність свідоцтва або рішення суду про розірвання шлюбу, договір про визначення місця проживання дітей, витяг з ЄДР боржників. Інших обставин, які б унеможливлювали право позивача на отримання відстрочки відповідачем не наведено.

Суд звертає увагу, що згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Таким чином, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені, в тому числі на відповідача.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі Закон № 2402), кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2402 визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Закону № 2402 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 5 ст.157 Сімейного кодексу України визначено перелік питань, які можуть вирішуватися одним із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що Законом № 2402 та Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, з огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав.

Беручи до уваги, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини.

До матеріалів справи надано нотаріально засвідчений договір щодо участі батьків у вихованні та утриманні дитини від 24.04.2025 року, яким підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно здійснює утримання спільної з ОСОБА_2 дитини ОСОБА_3 .

Окрім цього, як встановлено судом, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з якою у них народилося двоє спільних дітей та шлюб між ними не розірвано.

Відтак, суд критично оцінює твердження відповідача щодо необхідності надання свідоцтва або рішення суду про розлучення та договір про визначення місця проживання дітей, оскільки позивачем не було розірвано шлюб з ОСОБА_4 та не укладався шляб з ОСОБА_2 .

Разом з тим, щодо доводів відповідача наведених в оскаржуваному рішенні щодо відсутності витягу з ЄДР боржників, суд вказує, що відповідно до п.3 частини 1 статті 23 Закону України № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Отже, позивач при зверненні із заявою про надання відстрочки від призову повинен надати докази відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із заявою про надання відстрочки із повним пакетом документів визначених додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.

При цьому суд наголошує, що позивач не позбавлений права повторно звернутись у встановлений спосіб та до уповноваженого органу щодо отримання відстрочки від призову на військову службу із наданням необхідно пакету належним чином завірених документів.

Підсумовуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, тому рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є правомірним.

Відтак, у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору