Справа № 300/7257/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" жовтня 2025 р. справа № 300/7257/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В. В.,
представника позивача Петричук Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій,
Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі позивач) звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання дій по оформленню подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів до бюджету щодо коштів виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, сплачених Головним управлінням у розмірі 10 218,80 грн;
зобов`язати відповідача оформити відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 подання до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про повернення Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області коштів виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, сплачених Головним управлінням у розмірі 10 218,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в процесі примусового виконання судових рішень по справі 300/3881/23 Головним управлінням сплачено виконавчий збір в сумі 9 218,80 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 1 000,00 грн. Водночас, постановою Верховного Суду від 17.07.2025 у справі №300/3881/23 задоволено касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 і від 09.04.2024 у справі №300/3881/23. Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі. У зв`язку із цим, Головне управління звернулось до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою від 28.08.2025 про повернення з державного бюджету виконавчого збору в сумі 9 218,80 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження, шляхом оформлення відповідного подання до органу Казначейства. Проте, відповідач відмовив повертати кошти та рекомендував звернутись до суду із заявою про поворот виконання рішення суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 287 КАС України з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, та призначено судове засідання на 30.10.2025 о 10:00 год.
Ухвала про відкриття провадження у справі від 13.10.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача через систему «Електронний суд». Проте, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, заперечень щодо позову суду не надав.

У судовому засіданні 30.10.2025 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач у судове засідання, призначене на 30.10.2025 о 10:00 год явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується довідкою про доставлення до електронного кабінету повістки про виклик до суду в адміністративній справі (а.с. 15).

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Крім того, частиною 1 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, а також заслухавши усні пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №300/3881/23, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 07.06.2023 №13 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді догани». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 07.06.2023 №14 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади державної служби». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.06.2023 №81-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного кадастрового реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг». Поновлено позивача з 19.06.2023 на посаді державного кадастрового реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 304,01 грн, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 клопотання представника ОСОБА_1 щодо стягнення судових витрат задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь позивача 11 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, постановою Верховного Суду від 17.07.2025 у справі №300/3881/23 задоволено касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2023, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 та від 09.04.2024 у справі № 300/3881/23. Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі (а.с. 32-41).

При цьому, в процесі примусового виконання вищезазначених скасованих судових рішень Головним управлінням сплачено:

- виконавчий збір в сумі 9 218,80 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 23.12.2024 №1442 на суму 3 050,00 грн, від 23.12.2024 №1445 на суму 1 150,00 грн, від 23.12.2024 №1447 на суму 429,40 грн, випискою казначейської служби за 08.06.2024 про безспірне списання з рахунка Головного управління виконавчого збору в сумі 4 589,40 грн (а.с. 25-27, 31);

- мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 1 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 23.12.2024 №1443 на суму 250,00 грн, від 23.12.2024 №1444 на суму 250,00 грн., від 23.12.2024 №1446 на суму 250,00 грн, випискою казначейської служби за 08.06.2024 про безспірне списання з рахунка Головного управління витрат виконавчого провадження в сумі 250 грн (а.с. 28-30, 31).

У зв`язку з скасуванням судових рішень, Головне управління звернулось до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою від 28.08.2025 про повернення з державного бюджету згаданих коштів шляхом оформлення відповідного подання до органу Казначейства (а.с. 21-23).

Листом відповідача №03.1.23/11499 від 01.10.2025 відмовлено у поверненні згаданих коштів із посиланням на статтю 444 ЦПК України. Зокрема, повідомлено, що на час вчинення виконавчих дій в рамках зведеного виконавчого провадження №74985542 вищевказані рішення суду, на підставі яких відкриті виконавчі провадження були актуальні. А тому рекомендовано для повернення коштів, стягнутих в рамках зведеного виконавчого провадження №74985542, звернутись до суду із заявою про поворот виконання рішення суду (а.с. 42-45).

Позивач, не погоджуючись із такою відмовою відповідача, звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

На підставі пункту 2 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, згідно із пунктами 1, 3 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належить до коштів виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За змістом частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, позивач, враховуючи вищевикладене, наполягає, що скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.

При цьому, позивач посилається на ст. 444 ЦК України та наказ Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, яким затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету) (далі Порядок №787).

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 1 розділу І «Загальні положення» визначено, що цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375.

Тобто, такий порядок не розроблено на виконання Закону України «Про виконавче провадження».

Більше того, цим Порядком визначено, що надміру зараховані кошти сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством (крім платежів (зборів), контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання; помилково зараховані кошти кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

В даному випадку суд зазначає, що на момент сплати позивачем виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження юридична підстава для таких платежів існувала були чинними та не скасованими рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 і постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №300/3881/23 та відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню таких рішень. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково.

Так само, з огляду на обставини справи, немає підстав вважати, що позивачем сплачено штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у постановах головного державного виконавця.

Надалі, з огляду на прийняття 17.07.2025 постанови Верховним Суду у справі №300/3881/23, якою скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2023, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 та від 09.04.2024 у справі № 300/3881/23, відповідна юридична підстава відпала.

Отже, аналіз вищевказаних норм та правова природа надміру та помилково зарахованих коштів дає підстави для висновку, що кошти, сплачені позивачем в межах виконавчого провадження по примусовому виконанні рішення суду у справі №300/3881/23, не є ні надміру сплаченими коштами, ні помилково сплаченими коштами. Відтак, хибними є посилання у позові, в тому числі і в його прохальній частині на приписи Порядку №787, оскільки такий на спірні правовідносини не поширюється.

Окрім того, з положень частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що для повернення стягнутого виконавчого збору має існувати умова, а саме: закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що виконавчі провадження закінчені не через скасування рішення, яке підлягало виконанню, а у зв`язку із фактичним виконанням рішення (а.с. 49-50, 53-54, 55-56, 57-58, 59-60).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, вул. Сахарова, 34А, м. Івано-Франківськ, 76014) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.