Справа № 990/527/25
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа №990/527/25

адміністративне провадження № П/990/527/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого-судді: Мацедонської В.Е.,

суддів - Желєзного І.В., Загороднюка А. Г., Білак М. В., Соколова В. М.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльність, скасування ухвали та зобов`язання вчинити певні дії-

установив:

29 жовтня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо порушення 45-денного строку попередньої перевірки скарги № Б-1236/5/7- 25 (період бездіяльності: 23.09.2025- 22.10.2025);

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 № 2186/3дп/15-25 у частині пункту 11 як таку, що прийнята поза межами повноважень (ultra vires) і з порушенням строків;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя прийняти скаргу позивача № Б-1236/5/7-25 до розгляду та провести перевірку з індивідуальною оцінкою поданих доказів і врахуванням правових висновків суду;

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 90 000 грн як компенсацію немайнової шкоди, а також суми індексації та 3% річних, що нараховуються з дня набрання рішенням законної сили до дня фактичного виконання рішення; альтернативно - за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя.

Перевіряючи наявність передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав для відкриття провадження у справі, Верховний Суд виходить з такого.

Як убачається з матеріалів, до Вищої ради правосуддя 08 серпня 2025 року надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 на дії судді Шевченківського районного суду м. Києва Литвин О.А.

Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 жовтня 2025 року № 2186/3дп/15-25 дисциплінарну скаргу ОСОБА_1 стосовно судді Шевченківського районного суду міста Києва Литвин О.А. залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

Положеннями статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя.

Відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи для забезпечення розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів і прокурорів.

Органом Вищої ради правосуддя для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів є Дисциплінарні палати, які утворюються з числа членів Ради (стаття 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стаття 26 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

Стаття 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» унормовує, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання Вищою радою правосуддя скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарне провадження включає:

1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;

2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;

3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді Шевченківського районного суду м. Києва Литвин О.А. , у якій навів факти, що свідчили, на його думку, про вчинення суддею дисциплінарного проступку.

Так, в ухвалі Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя зазначено, що за результатом попередньої перевірки дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач Плескач В. Ю. склав висновок про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, оскільки скарга не містила відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді (пункт 2 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 22, частини першої статті 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо законності актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, а також законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Водночас частиною четвертою статті 35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» встановлено, що рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя може бути оскаржено до Вищої ради правосуддя.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя», зокрема статтями 51 та 52, визначено, що оскарженню до Вищої ради правосуддя підлягає рішення її дисциплінарного органу, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті, при цьому право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення, за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження - скаржник.

Отже, позивач, хоч і наділений правом подати скаргу на дії судді та ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, але не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише Вища рада правосуддя, рішення якої щодо притягнення чи відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, а не для скаржника. Тому правом на оскарження дій / рішень Вищої ради правосуддя, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.

Наведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №9901/384/20.

Разом з тим, у даній справі позивач, зокрема, просить визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо порушення строку попередньої перевірки скарги, у зв`язку з чим визнати протиправною та скасувати ухвалу Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 № 2186/3дп/15-25 .

Верховний Суд зазначає, що за змістом норм Закону України «Про вищу раду правосуддя» законодавець закріпив гарантії реалізації права будь-якої особи на звернення до Вищої ради правосуддя із дисциплінарною скаргою щодо судді, проте акцентував, що право на звернення не можна ототожнювати із правом / інтересом скаржника щодо здійснення дисциплінарним органом певних дій, відкриття дисциплінарної справи чи притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, відтак і не зумовлює права скаржника впливати на перебіг дисциплінарного провадження шляхом судового оскарження дій, бездіяльності чи рішень Вищої ради правосуддя.

Отже, здійснення дисциплінарного провадження (його тривалість, підстави відкриття дисциплінарної справи, відмова у відкритті дисциплінарної справи тощо) не змінюють обсяг прав, обов`язків чи інтересів особи, яка звернулася до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, і не впливають на них.

Крім того, сама по собі фактична тривалість здійснення Вищою радою правосуддя дисциплінарного провадження щодо судді не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася з відповідною дисциплінарною скаргою, і не може вплинути на них.

Подання дисциплінарної скарги не є і не може бути способом захисту скаржника в інших правовідносинах, факт притягнення чи не притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не призводить до зміни обсягу прав і обов`язків скаржника в матеріальних чи процесуальних правовідносинах, учасником яких є скаржник. По суті роль скаржника в поданні дисциплінарної скарги до Вищої ради правосуддя обмежується в інформуванні компетентного державного органу про неналежну поведінку судді, а орган Вищої ради правосуддя самостійно вирішує питання про достатність підстав для відкриття дисциплінарної справи.

З огляду на закріплені у Законі України «Про вищу раду правосуддя» завдання дисциплінарного провадження і правовий статус Вищої ради правосуддя у цих правовідносинах рішення, дії чи бездіяльність цього органу не може порушувати особистих прав та / або інтересів заявника, а тому таке рішення, дії чи бездіяльність Вищої ради правосуддя не може бути самостійним предметом судового розгляду.

З урахуванням наведеного Суд зазначає, що умови і порядок оскарження актів Вищої ради правосуддя та її дисциплінарних палат у питаннях, які вирішуються під час дисциплінарного провадження щодо судді, зокрема в аспекті відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарної справи, чітко регламентовані у Законі № 1798-VIІІ, який не передбачає судового контролю адміністративного суду на етапі попередньої перевірки дисциплінарної скарги і ухвалення рішення щодо відкриття дисциплінарної справи. Знов-таки, рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя щодо відкриття дисциплінарної справи теж не підлягає (з боку скаржника) оскарженню до компетентного органу (Вищої ради правосуддя), тож якщо не підлягає оскарженню рішення дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя за результатами перевірки дисциплінарної скарги (відмова у відкритті, повернення або відкриття дисциплінарної справи), то немає і причин поширювати адміністративний судовий контроль на процедуру його прийняття.

Суд зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Оскільки спір, за вирішенням якого звернувся позивач (в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо порушення строку попередньої перевірки скарги; визнання протиправною та скасування ухвали Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 № 2186/3дп/15-25 та зобов`язання Вищої ради правосуддя прийняти скаргу позивача до розгляду та провести перевірку з індивідуальною оцінкою поданих доказів і врахуванням правових висновків суду), не підлягає судовому розгляду, тому суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.

Водночас, частиною 5 статті 21 КАС України перебачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Так, оскільки даний спір у частині позовних вимог не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то вимога позивача щодо стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача компенсацію немайнової шкоди, а також суми індексації та 3% річних, що нараховуються з дня набрання рішенням законної сили до дня фактичного виконання рішення, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, такі вимоги підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 266, 295 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльність, скасування ухвали та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Головуючий-суддя В. Е. Мацедонська

Судді І. В. Желєзний

А. Г. Загороднюк

М. В. Білак

В. М. Соколов