Справа № 480/9994/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 р. Справа № 480/9994/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 (головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко) по справі № 480/9994/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- взнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у зарахуванні до суддівського стажу ОСОБА_1 половини періоду навчання за денною формою (з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року) в Харківському юридичному інституті, всього - 1 рік 11 місяців, та у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням половини періоду навчання за денною формою (з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року) в Харківському юридичному інституті, всього - 1 рік 11 місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до суддівського стажу роботи ОСОБА_1 , половину періоду навчання (з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року) за денною формою в Харківському юридичному інституті, всього - 1 рік 11 місяців, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 року № 04-474/20 (про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), з урахуванням половини періоду навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті, з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року (всього 1 рік 11 місяців), без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті з 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 № 04-474/20, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вимога позивача про зарахування до суддівського стажу половину періоду навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день є необґрунтованою, оскільки нормативно правові акти, які регулювали вказані правовідносини, втратили чинність, тому в пенсійного органу відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу половини строку навчання на денній формі вищого юридичного закладу.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Шосткинського районного суду Сумської області та отримує щомісячне грошове утримання яке виплачується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 22.06.1987 по 26.10.2009 працював на посаді судді.

Згідно з Постановою Верховної Ради України № 1635 V1 від 08.10.2009 року та наказу №52 від 26.10.2009 звільнена у відставку судді Шосткинського районного суду Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі № 480/6233/20 було задоволено позовні вимоги позивача та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 № 04-474/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Рішення набрало законної сили 01.03.2021 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 року у справі № 480/4832/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1982 по 08.10.1985 на посаді слідчого Слідчого відділення відділу внутрішніх справ Шосткинського міськрайвиконкому УВС Сумського облвиконкому до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання.

Рішення набрало законної сили 04.03.2022 року.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 залишено без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі № 480/4235/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року, у розмірі 60% суддівської винагороди згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 року № 04-474/20, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 11.03.2025 року.

02.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила зарахувати половину періоду її навчання за денною формою на юридичному факультеті в Харківському юридичному інституті з 01.09.1978 по 01.07.1982 до стажу роботи на посаді судді та у зв`язку з цим перерахувати щомісячне довічне грошове утримання з урахування вказаного строку - у розмірі 64%.

20.06.2024 листом Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 1800-0202-8/28356 повідомило, що з 30.09.2016 організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII. Згідно з пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день та з метою ефективного захисту прав зобов`язав пенсійний орган здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 № 04-474/20, з урахуванням виплачених сум.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання ОСОБА_1 на посаду народного судді Нижньосірогозького районного народного суду (1987 рік) діяв Закон УРСР «Про судоустрій України» від 05.06.1981 № 2022-X, однак вказаний Закон не регламентував питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Шосткинського районного суду Сумської області (1993 рік) набрав чинності Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), дія якого відповідно поширилася і на позивача, як на діючу суддю.

Відповідно до абз.2 ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з наявними в матеріалах справи документами ОСОБА_1 , а саме: копіями трудової книжки серії НОМЕР_1 та диплома НОМЕР_2 . Судом встановлено наступне: з 01.09.1978 року до 01.07.1982 навчалася за денною формою у Харківському юридичному інституті.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв?язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до ст. 137 Закону №1402-VII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді. Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося Законом №2862-XII.

Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку: половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не здійснення з 19.02.2020 перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 № 04-474/20, з урахуванням виплачених сум є протиправними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судом першої інстанції обрано ефективний спосіб захисту порушених прав на пенсійне забезпечення позивача шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1978 по 01.07.1982, що складає 1 рік 11 місяців 1 день та здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 № 04-474/20, з урахуванням виплачених сум.

Доводи апелянта про те, що до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання має враховуватися тільки стаж роботи суддею колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки врахування, зокрема, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді прямо передбачено положеннями ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII та необхідність його здійснення випливає із змісту абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 по справі № 480/9994/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц Я.В. П`янова