Справа № 140/4101/25
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/4101/25 пров. № А/857/33989/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі № 140/4101/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Костюкевичем С.Ф. в м. Луцьку 09.07.2025 в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови у задоволенні рапорта про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ); зобов`язання видати наказ про звільнення на підставі підпункту пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 12.03.2025 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Зобов`язано відповідача 9938 повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 11.03.2025 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ та прийняти рішення за результатами такого розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що Державна прикордонна служба України, як правоохоронний орган спеціального призначення не входить до складу Збройних Сил України, відповідно не належить до сфери управління Міністерства оборони України та координується Міністром внутрішніх справ України, відповідно норми права, використані судом у оскаржуваному рішенні, застосуванню до спірних правовідносин не підлягають. По суті оскаржуваного рішення зазначає, що позивач не долучив до рапорт а про звільнення документів, які б свідчили про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за братом позивача. Відповідач належним чином розглянув рапорт позивача і надав відповідь щодо викладених в ньому питань. Відтак, вважає, що розгляд рапорту відбувся, відмова у звільненні з військової служби викладена у листі від 24.03.2025 №08/21248/25-Вн є правомірною.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу, яку проходить у в/ч НОМЕР_1 .

11.03.2025 позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника загону про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. До рапорту позивачем додано копії документів: паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2025/000520303 від 14.01.2025; довідки № 08/291 від 20.01.2025; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.08.1976; свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.05.1976; рішення від 26.11.2015 у справі № 155/1567/2015-ц; паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 ; довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0263987 від 22.05.2014; пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 11.06.2014; заключення ЛКК № 30 від 27.01.2025; висновку № 30 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 27.01.2025; свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 20.06.2008; свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 17.12.2019; свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 01.08.1982; паспорта ОСОБА_3 ; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 від 27.12.2003; довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1861 від 27.03.2017; свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 08.05.2004; свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 23.03.2017; свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 20.05.2008; паспорта та РНОКПП ОСОБА_4 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2024/013110673 від 30.10.2024; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 2 від 09.02.2024; довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 874664 від 09.10.2024; рішення від 21.12.2018 у справі № 161/15705/18; свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 від 10.07.2006; свідоцтва про народження серії НОМЕР_13 від 18.11.2010; свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 від 03.12.2019; оригінал акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 04.02.2025.

24.03.2025 за вих. № 08/21248/25-Вн в/ч НОМЕР_1 надано письмову відповідь солдату ОСОБА_1 , якою відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки документи долучені до рапорту не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд.

Не погодившись з діями в/ч НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наслідком подання та розгляду рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта. Зазначає, що командування з в/ч НОМЕР_1 , де безпосередньо проходить службу позивач, не приймало передбаченого законодавством рішення щодо належного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у формі видання наказу, отже допустило протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом розгляду такого рапорту.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.

Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина сьома статті 26 Закону № 2232-XII).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі Положення) пунктом 279 якого встановлено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Відповідно до пункту 288 Положення встановлено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

За правилами пункту 292 Положення наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу. Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Апеляційний суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Окрім того, варто зазначити, що будь яких інших нормативно-правових актів, які б регламентували процедуру розгляду питання щодо звільнення військовослужбовця Держприкордонслужби з військової служби МВС України не прийнято.

Так, апеляційний суд вважає, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).

Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено прийняття уповноваженими особами (військовими частинами) рішень про відмову у формі відповідних наказів.

Щодо доводів позивача по суті позовних вимог, а саме щодо наявності підстав для звільнення з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Розглянувши вищевказаний рапорт позивача, відповідач, листом від 24.03.2025 № 08/21248/25-Вн ОСОБА_1 надав відповідь, що документи, долучені до рапорту, не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд.

Аналізуючи документи додані до рапорту, а також до матеріалів справи, судом встановлено, що у ОСОБА_5 є дві рідні сестри - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Щодо покликань позивача на те, що рідна сестра останнього та брата ОСОБА_2 . ОСОБА_8 залишилась на тимчасово окуповані території в місті Скадовськ, Херсонської області, суд зазначає, що доказів на підтвердження зазначеного ОСОБА_1 не надано.

Крім того, позивач, аргументуючи заявлений позов, зазначає, що сестра ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи та не може здійснювати догляд за братом, оскільки сама потребує такого. На підтвердження неможливості здійснення постійного догляду ОСОБА_6 долучена довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 874664 від 09.10.2024, згідно якої їй встановлено ІІІ групу інвалідності.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, а саме з вищенаведеної довідки, сама ж ОСОБА_6 не потребує постійного догляду.

Щодо покликань позивача на перебування на утриманні у ОСОБА_9 та ОСОБА_6 дітей, суд зазначає, що дані обставини не звільняють зазначених осіб від обов`язку (за можливості) утримувати непрацездатних повнолітніх братів.

Відтак, суд висновує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості ОСОБА_9 та ОСОБА_6 здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби з підстави непідтвердження наявності обставин для звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, діяв правомірно у спосіб передбачений законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги на ведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції, викладені у спірному рішенні, не відповідають обставинам справи, а також, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову. Відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 268, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі № 140/4101/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк