Справа № 148/2302/25
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2302/25
Провадження №2-а/148/81/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 05.09.2025 ним отримано постанову Т/24/1770 від 12 листопада 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що він, всупереч вимогам ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином повідомлений про необхідність з`явитися 14.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Постанова №Т/24/1770 від 12.11.2025 винесена датою, яка ще не настала. Постанова з майбутньою датою свідчить про відсутність фактичного розгляду справи на момент винесення рішення, що є грубим процесуальним порушенням.

Його неявка 14.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 була зумовлена відсутністю умислу ухилятися від військового обліку, оскільки на момент виклику всі необхідні його дані були актуалізовані через Реєстр «Оберіг» - офіційну інформаційну систему, яка є частиною і цифрової інфраструктури військового обліку. Він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , як військовозобов`язаний, свої персональні дані уточнив вчасно, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримав відстрочку (бронювання). Отже, 14.09.2024, коли він повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 , його актуальні облікові дані вже перебували в Реєстрі «Оберіг» та були доступні для ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він не вчиняв дій щодо ухилення від виконання військового обов`язку, діяв добросовісно та не мав інформації про те, що його обов`язки не вважаються виконаними, попри наявність оновлених даних у реєстрі.

Проте 07 листопада 2024 року діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшим солдатом ОСОБА_4 , відносно нього було складено протокол Т/24/1770 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якому було зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 30 хв. 12.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

12.11.2024 протокол Т/24/1770 розглянутий не був, рішення 12.11.2024 не приймалося, постанова йому теж не вручалась та не надсилалась на зареєстровану адресу місця проживання.

В оскаржуваній постанові відповідачем не наведеного жодного доказу, який би підтверджував факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За таких обставин просить скасувати постанову Т/24/1770 від 12 листопада 2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснив, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , як військовозобов`язаний, свої персональні дані уточнив вчасно, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримав відстрочку від мобілізації, яку треба продовжувати раз у три місяці. Він 07.11.2025 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 щоб продовжити відстрочку. Проте відстрочку йому не продовжили, а натомість, працівником РТЦК відносно нього було складено протокол Т/24/1770, з копії якого він дізнався, що він викликався до РТЦК 14.09.2025, однак не з`явився. Пояснень йому надавати не пропонували. Оскільки, він не вчиняв дій щодо ухилення від виконання військового обов`язку, свої персональні дані уточнив вчасно, повістки про виклик його на вказану дату йому не вручали, то він не міг зрозуміти чому відносно нього склали вказаний протокол. Дії працівника РТЦК він оскаржував, вони були визнані незаконними, та йому продовжили відстрочку від мобілізації. 12.11.2024 протокол розглянутий не був, рішення 12.11.2024 не приймалося, постанова йому теж не вручалась та не надсилалась на його адресу. 05.09.2025 він отримав постанову №Т/24/1770 від 12.11.2025, яка винесена датою, яка ще не настала.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявою про відкладення судового засідання до суду не звертався, у встановлений судом строк відзив не подав.

У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії протоколу №Т/24/1770 від 07.11.2024 про адміністративне правопорушення судом слідує, що 14.09.2024 військовозобов`язаному ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність з`явитися 14.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим, про необхідність з`явитися 14.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим не виконав свій обов`язок, та порушив абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1, ч .3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Своєю бездіяльністю ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також з даного протоколу вбачається, що ОСОБА_2 повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в каб. №21 ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11:30 год. 12.11.2024. До протоколу додається: копія паспорту, РНОКПП, копія розписки про отримання повістки.

Згідно постанови №Т/24/1770 від 12.11.2025, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 17000 грн. Підставою для винесення даної постанови, як слідує з її змісту, стали наступні обставини.

14.09.2024 військовозобов`язаному громадянину України ОСОБА_2 повідомлено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 14.09.2024 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 даний виклик проігнорував та у зазначену дату за викликом не прибув, тим самим порушив ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз. 8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності 07 листопада 2024 року діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшим солдатом ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_2 складено протокол №Т/24/1770 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

ОСОБА_2 отримав копію протоколу № Т/24/1770, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також про свої права, передбачені ст.63 Конституції Україн та ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом у протоколі.

Згідно супровідного листа № 6517 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 копію постанови від 12.11.2025 №Т/24/1770 ОСОБА_2 надіслано 25.08.2025 (а.с. 11).

З роздруківки військово-облікового документу з додатку Резерв+, сформованого 03.09.2025 судом становлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , звання солдат, ВОС 121791, номер в реєстрі Оберіг 0, дата уточнення даних 11.07.2024. Даний документ містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді штрихкоду (QR-код) (а.с. 10).

Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок).

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, зокрема, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни ромадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу президента України №64/2022 введено воєнний стан з 24.02.2022, який триває і по теперішній час.

Отже, станом на час розгляду справи та дату, зазначену в постанові як дату можливого правопорушення, вчиненого позивачем, діяв особливий період.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ст. 7, 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно з ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 298 КУпАП).

З досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених обставин, суд доходить висновку, що при притягненні позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлених законодавством вимог не дотримано.

Так, підставою притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності став протокол № Т/24/1770 від 07.11.2024 про адміністративне правопорушення, згідно якого 07.11.2024 встановлено, що 14.09.2024 військовозобов`язаному ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність з`явитися 14.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 . Однак останній, будучи належним чином повідомленим, про необхідність з`явитися 14.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув.

Частиною 3 статті 22 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прямо передбачено, що під час мобілізації військовозобов`язані громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Водночас, на переконання суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_2 уповноваженою особою не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, зокрема того, чи дійсно він був належним чином повідомлений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.09.2024. В протоколі № Т/24/1770 від 07.11.2024 не зазначено, яким чином ОСОБА_2 повідомлено про необхідність з`явитися 14.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначення у протоколі, в графі «до протоколу додається», копія розписки про отримання повістки, не підтверджує факту належного повідомлення, оскільки сама розписка в матеріалах справи відсутня, відповідачем суду представлена не була.

При відкритті провадження у справі відповідачу направлялася копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження від 12.09.2025, в якій відповідачу запропоновано подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог, за їх наявності. Зазначено про обов`язок відповідача відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов. Повідомлено, що у разі неподання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішить справу за наявними у ній матеріалами. Вказані документи отримані відповідачем 15.09.2025.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд звертає увагу, що як докази при розгляді справи можуть використовуватись відеозаписи з місця події на підтвердження обставин що мали місце. Разом з тим, відповідачем такі при розгляді справи щодо ОСОБА_2 такі не використовувались та до суду не надавались.

Ні відзиву, ні матеріалів, що були взяті ним до уваги при прийнятті оскаржуваної постанови, а саме копії розписки про отримання повістки, чи інших доказів повідомлення ОСОБА_2 про необхідність з`явитися 14.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачем до суду не надано.

Отже, у суду відсутня можливість перевірити та констатувати, що факти, які зазначені і в протоколі і в оскаржуваній постанові, мали місце та відповідають фактичним обставинам. Водночас вони заперечуються позивачем.

Також, у протоколі № Т/24/1770 пояснення ОСОБА_2 відсутні. При цьому у даному протоколі не зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_2 відмовився. Отже, у суду відсутня можливість перевірити, чи було надано ОСОБА_2 можливість надати свої пояснення.

Також слід звернути увагу і на та, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до норм інших законів чи підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовано, в даному випадку, правила військового обліку.

При цьому, судом встановлено, що в протоколі № Т/24/1301 від 02.09.2024 про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові різняться норми закону, порушення яких ставиться у провину ОСОБА_2 . Зокрема у протоколі вказано про порушення позивачем абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а в оскаржуваній постанові про порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз. 8 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, суд дійшов висновку, що у постанові № Т/24/1770 за справою про адміністративне правопорушення не в повному обсязі викладено суть адміністративного правопорушення.

Крім того, в тексті оскаржуваної постанови № Т/24/1770 не зазначено, чи з`явився ОСОБА_2 на розгляд справи про адміністративне правопорушення чи справа була розглянута та оскаржувана постанова винесена у його відсутність, та він не зміг надати своїх заперечень та доводів.

Також суд звертає увагу, що зазначена в оскаржуваній постанові № Т/24/1770 дата її винесення «12.11.2025» ще не настала. Цю ж дату зазначено у супровідному листі, від 25.08.2025, яким вказана постанова направлялася ОСОБА_2 . Вказане дає суду підстави зробити висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , 12.11.2024, як зазначено в протоколі № Т/24/1770, не відбувся, оскаржувана постанова того дня не складалася, а складена фактично через рік, в 2025 році. При цьому, жодних пояснень з цього приводу від відповідача до суду не надійшло

Отже, судом установлено, що під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 уповноваженою особою відповідача не дотримано вимог та порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. В той же час, при внесенні оскаржуваної постанови, не зазначено належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які були отримані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, належним чином не мотивовано висновку про винуватість позивача, що суперечить вимогам ст. 7, 245, 252, 280, 283 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої процедури та є протиправною.

З огляду на викладене та те, що в протоколі про адміністративне правопорушення № Т/24/1770 від 07.11.2024 та в постанові № Т/24/1770 за справою про адміністративне правопорушення не співпадають склади адміністративного правопорушення, які інкримінуються позивачу, а зазначені вище недоліки та неповнота не можуть бути усунені в суді, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у звязку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Доводи позивача є обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідачем на їх спростування не надано належних та допустимих доказів.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст.72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене суд доходить висновку про задоволення позову як обгрунтованого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 72-77, 79, 90, 139, 205, 242-246, 286 КАС України, статтями 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 215, 252, 254, 256, 268, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № Т/24/1770 від 12.11.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот пять гривень шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 04.11.2025.

Суддя Л.А. Штифурко