Справа № 140/6727/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6727/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання 3 роки станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення на призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з часу виникнення права на пенсію - з 17 червня 2025 року (а.с.48-54).

Позов обґрунтований тим, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, 26 травня 2025 року звернулася із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та отримала відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років (не взято до уваги період проживання під час навчання у місті Луцьку).

ОСОБА_1 не погоджується з такою відмовою й зазначила, що період приживання у зоні гарантованого добровільного відселення (у селі Велика Глуша Любешівського району Волинської області) з 24 жовтня 1972 року по 12 вересня 1988 року, з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року, з 01 липня 1993 року по теперішній час підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування. Крім того, наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), яке видається, зокрема, тим особам, які проживали станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ. Зауважила, що весь період, не зайнятий навчанням, вона проводила у домогосподарстві батьків у селі Велика Глуша (не тільки під час канікул, що становить більше семи місяців, а й з 14 вересня 1989 року по 26 жовтня 1992 року педагогічну практику також проходила у Великоглушанській середній школі).

На переконання позивача, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки), а всього на 6 років (період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить понад 36 років).

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.59), відзив на позовну заяву не подав.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.60-62). В обґрунтування цієї позиції відповідач 2 вказав, що заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності опрацьована з прийняттям ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішення від 02 червня 2025 року №68 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ: період проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років не підтверджено (становить 2 роки 4 місяці 6 днів). До періоду проживання не зараховано період з 01 вересня 1988 року по 12 вересня 1988 року, з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року, коли позивач навчалася у місті Луцьку (не належить до території радіоактивного забруднення).

Також відповідач 2 вважає, що оскільки предметом оскарження є рішення саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, то безпідставними є позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області, яке не здійснювало розгляд заяви, призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XI.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

26 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XI, що не є спірним.

Після реєстрації працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заяви та формування електронної пенсійної справи така заява відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 02 червня 2025 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих підстав, що період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить менше трьох років 2 роки 4 місяців 6 днів. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01 вересня 1988 року по 12 вересня 1988 року, з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року, оскільки заявниця навчалася в іншому місці; періоди потребують перевірки. Одночасно вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 36 років 5 місяців 22 дні.

Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ). Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При вирішенні спору суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

З наведеного слідує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Між тим наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), про що їй видано посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Довідкою виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради №4 Великоглушанський старостинський округ від 26 березня 2025 року №884 (а.с.12) підтверджено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в селі Велика Глуша Камінь-Каширського району Волинської області з 24 жовтня 1972 року по 12 вересня 1988 року, з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року; з 01 липня 1993 року і до цього часу; підстава видачі погосподарська книга №5.

В матеріалах справи наявна також копія будинкової книги для прописки громадян в будинку 1 на вулиці Нова села Велика Глуша (а.с.15-17), відомості якої (записи №3 та №5) узгоджуються з інформацією, вказаною у довідці від 26 березня 2025 року №884.

Згідно з витягом з Реєстру Камінь-Каширської територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована у селі Велика Глуша Камінь-Каширського району Волинської області з 01 липня 1993 року (а.с.14). Ці ж самі відомості внесені до паспорта громадянина України НОМЕР_2 (а.с.9-10).

Село Велика Глуша Камінь-Каширського (раніше Любешівського) району Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Виходячи зі змісту спірного рішення, відповідач 1 заперечує можливість проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у період з 01 вересня 1988 року по 12 вересня 1988 року та з 03 лютого 1989 року по 26 жовтня 1989 року у період навчання ОСОБА_1 в іншому населеному пункті.

З архівної довідки від 26 лютого 2025 року №03-25/01/588 вбачається, що ОСОБА_2 (після укладення шлюбу ОСОБА_3 ) наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 04 серпня 1988 року №53-С та рішенням приймальної комісії зарахована до складу студентів першого курсу денної форми навчання філологічного факультету, а наказом ректора від 25 червня 1993 року №33-С та рішенням Державної екзаменаційної комісії їй присвоєно кваліфікацію вчителя української мови і літератури та видано диплом встановленого зразка. Під час навчання ОСОБА_2 проходила практику, зокрема, з 14 вересня 1992 року по 26 жовтня 1992 року у Великоглушанській середній школі (а.с.19).

Отже, для визначення права на зменшення пенсійного віку документально підтверджений період проживання (роботи, навчання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (село Велика Глуша Волинської області) станом на 01 січня 1993 року становить: з 26 квітня 1986 року по 12 вересня 1988 року (2 роки 4 місяці 18 днів), з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року (8 місяців 24 дні) - згідно з довідкою від 26 березня 2025 року №884, будинковою книгою, а також період проходження педагогічної практики у Великоглушанській середній школі з 14 вересня 1992 року по 26 жовтня 1992 року (1 місяць 13 днів) відповідно до архівної довідки від 26 лютого 2025 року №03-24/01/588.

Жодних зауважень щодо дійсності довідки від 26 березня 2025 року №884 Пенсійний орган не висловлює. Навпаки, з акта від 28 серпня 2025 року №0300-0903-1/4017 слідує, що ГУ ПФУ у Волинській області проведено перевірку видачі довідки від 26 березня 2025 року №884 та звіркою відомостей погосподарської книги №5 та будинкової книги розбіжностей з даними довідки не виявлено (а.с.73-74).

Оскільки докази проживання позивача у період з 01 вересня 1988 року по 12 вересня 1988 року, з 03 лютого 1989 року по 02 жовтня 1989 року в іншому населеному пункті, а не в селі Велика Глуша, відсутні, а відповідачами не може заперечуватися можливість позивача приїжджати від місця навчання до місця проживання у спірні періоди чи під час канікул у навчальному закладі (село Велика Глуша та місто Луцьк знаходяться в межах однієї області).

За відсутності безпосередніх доказів, які спростовують факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у спірні періоди, доводи відповідача 1 у рішенні, а відповідача 2 у відзиві на позовну заяву ґрунтуються на припущеннях.

Суд також повторює, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Верховний Суд у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 виснував, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), умовою видачі якого було факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає підстави для зменшення пенсійного віку у загальному порядку на один рік за кожних два роки проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

У цій справі відсутні докази про анулювання (скасування) посвідчення серії НОМЕР_1 .

Таким чином, посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3), а також довідка органу місцевого самоврядування та архівна довідка навчального закладу, якими підтверджено факт реєстрації та проживання позивача, проходження практики у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 є належними та допустимими доказами, які вказують, що сукупний строк проживання (роботи, навчання позивача) у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року становить понад 3 роки. Доказів на їх противагу відповідачі суду не надали.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01 липня 1993 року у селі Велика Глуша проживає постійно.

Отже, пенсійний вік позивача підлягає зменшенню на 3 роки початкова величина (у зв`язку із проживанням з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання) та на 1 рік за кожні 2 роки проживання/роботи, загалом на 6 років (максимальний).

Обчислений органом Пенсійного фонду страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії: становить 36 років 5 місяців 22 дні.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02 червня 2025 року №68 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин наявні підстави для задоволення позовних вимог (про визнання дій протиправними) у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02 червня 2025 року №68, оскільки внаслідок його прийняття (є актом індивідуальної дії) порушено право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення. Натомість ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області є суб`єктом, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її призначення). При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме таку виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який вирішував питання про призначення пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача. Тобто, позовні вимоги зобов`язального характеру належить задовольнити у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити позивачу за заявою від 26 травня 2025 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 17 червня 2025 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Отже, суд позов задовольняє частково.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн (за позов із вимогою немайнового характеру), що підтверджується квитанцією від 13 червня 2025 року, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.8, 31).

Оскільки часткове задоволення позову зумовлене зміною способу захисту прав судом, то судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу повністю за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого були порушені права позивача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02 червня 2025 року №68.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 17 червня 2025 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк