Справа № 440/9946/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 р. Справа № 440/9946/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 25.02.25 по справі № 440/9946/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №94 від 16.07.2024 ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити їй з 09.07.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 було залучено до участі у справі №440/9946/24 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-відповідач -2, ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №94 від 16.07.2024.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 09.07.2024 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на дату звернення позивачки із заявою про призначення пенсії, умови, що визначають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначені п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі- Закон №1058- IV).

На момент звернення позивачки до пенсійного органу із відповідною заявою, вік позивачки становив 50 років, що у розумінні частини 2 статті 114 Закону №1058- IV є недостатнім для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Апелянт зазначив, що норми ст.114 Закону №1058-ІV на час розгляду заяви позивачки були чинними, не визнані неконституційними та не скасовані.

Вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Також зауважив, що ГУ ПФУ в Полтавській області не приймалось рішення по суті заяви позивачки, відтак відповідальним за опрацювання її заяви та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ в Тернопільській області і саме його рішення за результатами розгляду заяви позивачки визнано судом першої інстанції протиправним.

Апелянт вказав, що Верховний Суд у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 висловив правову позицію, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності. Тому в разі визнання протиправним рішення (дій) територіального органу ПФУ, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Тернопільській області. Відтак, покладення судом першої інстанції на ГУЦ ПФУ в Полтавській області дій зобов`язального характеру є необґрунтованим.

Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

09.07.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 від 09.07.2024 було передано на розгляд ГУ ПФУ в Тернопільській області.

16.07.2024 рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №94 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списку №2 відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку.

Як вбачається із цього рішення пенсійного органу, страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 08 місяців 12 днів, в тому числі пільговий стаж - 17 років 07 місяців 01 день. Зазначено, що на дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 55 років, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV на даний час відсутнє.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з одного боку, та Законом № 1058-ІV , з іншого боку, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 (зразкова справа) дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному та сформулювала висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Станом на 09.07.2024 позивачка досягла 50-річного віку, мала страховий стаж 33 роки 08 місяців 12 днів , у тому числі, на роботах за Списком №2 - 17 років 07 місяців 01 день, тому позивачка на момент звернення до пенсійного органу 09.07.2024 набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №94 від 16.07.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Належним способом захисту прав позивачки суд вважав зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Виходячи зі змісту преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі-Закон №1788-ХІІ), цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах..

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі за умови наявності необхідного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах протягом визначеного Законом № 1788-XII часу, та досягнення нижчого пенсійного віку.

09.07.2003 було ухвалено Закон № 1058-ІV.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі- Закон № 2148- VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Правовідносини у цій справі тотожні справі № 360/3611/20, а тому колегія суддів не знаходить підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.

Колегією суддів також встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 09.07.2024 позивачка досягла віку 50 років .

Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 16.07.2024, на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України загальний страховий стаж позивачки склав 33 роки 08 місяців 12 днів, її пільговий стаж роботи за Списком № 2 на дату подання заяви склав 17 років 07 місяців 01 день.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачами у справі.

Враховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 33 роки 08 місяців 12 днів, із них 17 років 07 місяців 01 день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачкою передбачених Законом № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII умов для призначення такого виду пенсії та про необґрунтованість апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для покладення на ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язань призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки рішення про відмову у призначенні їй пенсії було прийнято ГУ ПФУ в Тернопільській області, який було визначено за принципом екстериторіальності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 7-9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1) визначено що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз.14 п. 4.2).

Положеннями п. 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом відповідачем у справі має бути саме той суб`єкт владних повноважень, який прийняв рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність, які є предметом судової перевірки.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності , призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.

До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку це ГУ ПФУ в Полтавській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

У справі, яка розглядається, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці з 09.07.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 , має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Тернопільській області, тому судове рішення і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у скасованій частині про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області вчинити зазначені дії.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 та від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуально-го права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 09.07.2024 відповідно до пункту «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону №213-VIII, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 09.07.2024 відповідно до пункту «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до внесення змін Законом №213-VIII.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року по справі № 440/9946/24 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 09.07.2024 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Ухвалити постанову, якою у скасованій частині задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 440/9946/24 в наступній редакції:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 09.07.2024 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року по справі № 440/9946/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк