Справа № 120/15237/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття провадження в адміністративній справі

04 листопада 2025 р. Справа № 120/15237/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, розглянувши матеріали:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) та Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2025 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ? ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 про:

- визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.10.2019, оформлене протоколом № 8, в частині зняття позивача з обліку для поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі сім`ї 4 (чотири) особи;

- зобов`язання відповідачів поновити позивача у складі сім`ї 4 (чотири) особи (позивач, його дружина, син та донька) на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_6 в загальній черзі ? з 23.07.2005, а позачерговій ? з 14.07.2015.

Одночасно з пред`явлення адміністративного позову позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Позивач зазначає, що про порушення свого права він дізнався лише 10.10.2025, коли отримав від ІНФОРМАЦІЯ_3 лист за № 952/18070/ЖК від 06.10.2025 разом із матеріалами своєї житлової справи. Саме тоді йому стало відомо, що рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.10.2019, оформленим протоколом № 8, його було знято з квартирного обліку. До цього моменту позивач не був обізнаний про прийняття будь-якого рішення. Його не запрошували на засідання житлової комісії, він не отримував повідомлення про його проведення, а протокол засідання або інше повідомлення про результати комісії йому не вручались. У матеріалах облікової (житлової) справи відсутні будь-які документи, що підтверджували б факт повідомлення позивача або ознайомлення його з рішенням комісії. Таким чином, до 10.10.2025 позивач не мав жодної інформації про порушення свого права, а тому саме з цієї дати має обчислюватися строк звернення до суду.

Також позивач зазначає, що з 27.02.2022 він проходить військову службу за мобілізацією, брав участь у виконанні бойових завдань, перебував у районах ведення бойових дій, отримав поранення, проходив лікування та реабілітацію. В умовах воєнного стану, обмеження відпусток і постійного залучення до служби він фактично був позбавлений можливості займатися особистими питаннями, у тому числі з`ясуванням стану свого квартирного обліку.

Таким чином, як вважає позивач, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду мають об`єктивний і поважний характер.

Вирішуючи заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 171 КАС України передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Водночас положення статей 160, 161 КАС України поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недодержання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується право на справедливий суд, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантують кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, під час застосування процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про поновлення позивачу строку звернення до суду, суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 20.01.2021 у справі № 1140/2209/18.

У вказаному рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що суди повинні звертати увагу на всі доводи позивача, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку позивача протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду, та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк з поважних причин.

Подібні висновки щодо оцінки наведених позивач обставин пропуску строку звернення до суду наведено також у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 826/10808/18.

З наведених позивачем обставин та доданих до позовної заяви доказів на їх підтвердження вбачається, що позивач фактично дізнався про оскаржуване рішення житлової комісії від 30.10.2019 лише 10.10.2025 після отримання матеріалів своєї житлової справи. Водночас позов подано до суду 30.10.2025, тобто в межах установленого законом строку з моменту, коли позивачу стало відомо про порушення його права та законних інтересів.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, а тому заява про поновлення такого строку задоволенню не підлягає. Разом з тим питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду може бути переглянуте судом на інших стадіях судового процесу за ініціативою відповідачів та у разі надання ними нових доказів, які б вказували на пропущення позивачем строку звернення до суду.

Позовна заява відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України та підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Підстав для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі не встановлено.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 слід прийняти до розгляду.

Визначаючись щодо того, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) розглядати справу, суд враховує положення ч. 2 ст. 257 КАС України, згідно з якими за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа не належить до тих справ, які можуть бути розглянуті виключно за правилами загального позовного провадження, а також зважаючи на те, що прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті спору не потребує заслуховування усних пояснень учасників справи в судовому засіданні, суд доходить висновку про можливість розгляду та вирішення цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та інших учасників справи (у письмовому провадженні).

Керуючись ст.ст. 160, 161, 171, 248, 256, 257, 260, 262, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити без задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки відсутні підстави вважати, що такий строк пропущений.

2. Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

3. Розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

4. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті розпочнеться через 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

5. Встановити відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

6. Встановити позивачу 3-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив в порядку, визначеному ст. 163 КАС України.

7. Встановити відповідачам 3-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку, визначеному ст. 164 КАС України.

8. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Сало Павло Ігорович