Справа № 640/17185/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

пр-к позивача Гарбуз І.Ю.

пр-к відповідача Козарь Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 10.07.2019 № 2 на суму 368629 грн. за платежем ПДВ; від 10.07.2019 № 2 на суму 331766 грн. за платежем податок на прибуток приватних підприємств;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294-17 про сплату податкового боргу в сумі 787128,74 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294 про опис майна товариства у податкову заставу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року заяву Головного управління ДПС у м. Києва про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 640/17185/19 - задоволено, провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» до Головного управління ДПС у м. Києві щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294-17 про сплату податкового боргу в сумі 787128,74 грн. та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294 про опис майна товариства у податкову заставу - закрито (т.3 а.с.7-9).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.07.2019: № 2 та №2.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18 серпня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 жовтня 2025 року.

01 жовтня 2025 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 22 жовтня 2025 року.

02 жовтня 2025 року представником позивача надіслано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові докази по справі №640/17185/19.

Також, 03 жовтня 2025 року Головним управлінням ДПС у м. Києві надіслано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення по справі №640/17185/19.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Темпері Констракшн» зареєстроване як юридична особа - 05.02.2016, запис в реєстрі за №0061665, основним напрямком діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель.

На підставі наказу від 03.06.2019 за № 7543 та направлення на перевірку від 06.06.2019 № 1127/26-15-14-02-05, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Темпері Констракшн» з метою дотримання вимог податкового законодавства України за квітень, травень, червень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2018 рік - показників фінансової звітності з їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємства.

За результатами перевірки складено акт від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272 (т.1 а.с.54-60), відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем:

- п.44, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на прибуток у сумі 265413 грн., в тому числі по періодам:

2018 - 265413 гривень;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 294903 грн., в тому числі по періодам:

квітень 2018 - 39060 грн.,

травень 2018 - 234710 грн.,

червень 2018 - 21133 грн.

На підставі акту перевірки від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272, відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 10.07.2019 № 2, яким позивачу нараховано 294903 грн. основного зобов`язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 73726,00 грн. (т.1 а.с.67);

- податкове повідомлення-рішення від 10.07.2019 № 2 на суму 265413 грн. за платежем податок на прибуток приватних підприємств та застосовано 66353,00 грн. штрафних санкцій (т.1 а.с.66).

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції станом на час проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно до пункту 44.1 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 44.2 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом пункту 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно до підпункту 134.1.1. ПКУ об`єктом оподаткування є:

134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, у тому числі, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.3, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Окрім того, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до підпункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб`єкта господарювання виникає у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Так, матеріали справи свідчать, що наказом від 03.06.2019 за № 7543, копія якого долучена до матеріалів справи, перевірка призначена з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства України позивача по взаємовідносинах з ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» за квітень, травень, червень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2018 рік - показників фінансової звітності з їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємства.

Як наслідок, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» за квітень, травень, червень 2018 року, про що складено акт перевірки від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272 (т.1 а.с.54-65), проведена з передбачених законодавством підстав.

Наразі, відповідно до змісту акту перевірки від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272, відповідач констатував, зокрема, про наявність порушення позивачем п.44, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за №2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на прибуток у сумі 265413 грн., в тому числі по періодам: 2018 - 265413 гривень; п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 294903 грн., в тому числі по періодам: квітень 2018 - 39060 грн., травень 2018 - 234710 грн., червень 2018 - 21133 грн.

В даному аспекті колегія суддів зазначає, що включена позивачем до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість повністю підтверджена, серед іншого, податковими накладними, складеними контрагентом позивача, з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Однією з передумов констатації посадовими особами відповідача викладених в акті перевірки порушень, слугувала відсутність окремих підтверджуючих документів на обґрунтування ремонтно-оздоблюваних робіт згідно договору № 16/02 від 16.02.2018 (т.1 а.с.55), зокрема актів виконаних робіт так і самого договору.

Водночас, позивач факт існування такого договору категорично заперечує, вказавши на те, що ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» помилково вказало про наявність відповідної угоди, оскільки усі існуючі акти виконаних робіт та платіжні документи відображають взаєморозрахунки згідно угоди № 12/03 від 12.03.2018, за змістом якої Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» як замовником доручалося ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» як виконавцю виконати ремонтно-будівельні роботи (т.2 ас. 20-22).

Так, судом встановлено, що факт виконання контрагентом позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» умов Договору на виконання будівельних робіт № 12/03 від 12.03.2018 підтверджено наданими позивачем, наявними у матеріалах справи, та дослідженими судом відповідними первинними документами, котрі повністю підтверджують зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача, а відтак, на думку суду, є належними доказами, підтверджуючими правомірність віднесення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» спірних сум до складу валових витрат.

Разом з тим, в матеріалах адміністративної справи, на підтвердження виконання умов договору від 12.03.2018 № 12/03 ТзОВ «ТЕМПЕРИ КОНСТРАКШН» та ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» містяться:

- підписані Акти виконаних робіт, зокрема, за період: з квітня по червень 2018 року;

- наявні платіжних доручень: № 141 від 04.04.2018, № 153 від 06.04.2018, № 184 від 10.05.2018, № 187 1 від 11.05.2018, № 190-191 від 16.05.2018, № 202 від 30.05.2019, № 204 від 31.05.2018, № 212 від 06.06.2018, № 214 від 06.06.2018, № 222-223 від 14.06.2018, № 237 від 25.06.2018;

- наявні копії актів виконаних робіт, підписаних позивачем в якості виконавця робіт та третьою особою, на замовлення якої виконувалися будівельні роботи: за квітень 2018 року, підписаного з ТОВ «ДОНБАСНАФТОПРОДУКТ»; за травень 2018 року, підписаного з ТОВ «ГЕФЕСТ ЛТД», ТОВ «СОНТАНА ЛТД»; за червень 2018 року, підписаного з ТОВ «ЕКОІНВЕСТ».

Окрім того, на виконання ухвали суду від 18.10.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» надано копії податкових накладних: від 04.04.2018 № 47, від 06.04.2018 № 50, від 24.04.2018 № 160, від 24.04.2018 № 164, від 16.05.2018 № 109, від 16.05.2018 № 125, від 16.05.2018 № 126, від 16.05.2018 № 127, від 16.05.2018, від 24.05.2018 № 130, від 31.05.2018 № 131, від 31.05.2018 № 132, від 18.06.2018 №87, від 20.06.2018 № 88, що в свою чергу також підтверджують реальність господарських операціях між контрагентом та позивачем (т.2 а.с.86-101).

Водночас, судом вживалися додаткові заходи спрямовані на встановлення факту ймовірного існування договору № 16/02 від 16.02.2018, зокрема, у позивача витребовувалися звітні фінансові документи за 2018 рік, за результатами дослідження яких, дану обставину не підтверджено.

Стороною відповідача, на запропоновану судом можливість надати докази, які б підтверджували факт існування у об`єктивній реальності вказаного вище договору, такі докази не надано через їх відсутність.

Як наслідок, за умов існування договору на виконання будівельних робіт № 12/03 від 12.03.2018 та повної відповідності фінансово облікових документів, що формувалися на його виконання, зокрема, і відносно змісту податкових накладних, на переконання суду Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» під час формування таких податкових накладних допущено помилку, яка і встала наслідком помилкових висновків податкового органу щодо відсутності окремих підтверджуючих документів на обґрунтування ремонтно-оздоблюваних робіт згідно договору № 16/02 від 16.02.2018.

Жодних доказів, які б спростовували вищенаведені доводи представником відповідача в ході судового розгляду не надано.

Отже, беручи до уваги наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що включення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНТРАКШН» спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту, та віднесення відповідних сум грошових коштів до складу валових витрат оскарженого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин із ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП», повністю підтверджено позивачем наданими до суду, та наявними у матеріалах справи відповідними документами первинного бухгалтерського, та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність, та неправомірність донарахування відповідачем позивачу спірних сум податку на додану вартість та податку на прибуток.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, згідно правових висновків Верховного Суду, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що жодних належних доказів, які б спростовували товарність спірних господарських операцій, представниками контролюючого органів не наведено.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем, не доведено належними та допустимими доказами існування таких обставин, як власне не доведено і здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШИН», та його контрагентом узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що зміст укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, не відповідає дійсним намірам сторін, і що такі наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за наслідками відповідних фінансово-господарських операцій.

Також, скаржник також звертає увагу на те, що під час перевірки було встановлено наявність кримінального провадження, у якому фігурує контрагент позивача.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвала кримінального суду, на яку посилається відповідач містять виключно виклад обставин, вказаних у клопотаннях органів досудового розслідування з процесуальних питань, заявлених до суду.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі №2а-7075/12/2670, від 26.06.2018 у справі №808/2360/17, та Верховним Судом України у постановах від 12.04.2016 у справі №826/17617/13, від 05.03.2012 у справі №21-421а11 та від 22.09.2015 у справі №810/5645/14.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не є належними та допустимими доказами існування обставин, які підлягають встановленню у даному спорі.

Окрім того, в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена копія заяви гр. ОСОБА_1 , за змістом якої судом встановлено, що останній перебував одноособово на посаді директора ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП», підтверджує реальність фінансово-господарської діяльності та підписи первинної документації та повністю заперечує факт існування протоколів його допитів на етапі досудового розслідування у яких він стверджував про його непричетність до ведення діяльності ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» (т.2 а.с.173).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.

Наразі, з наявних у матеріалах справи документів встановлено, що позивачем доведено дотримання ним законодавчо визначених умов щодо документального підтвердження віднесених до податкового кредиту сум, а також надано усі первинні документи, складені в межах відповідних фінансово - господарських операцій, за участю його контрагента, котрі повністю підтверджують реальне здійснення правочину, та досягнення законної мети його здійснення - придбання на підставі цивільно-правової угоди товару (робіт, послуг) - для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ТОВ «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН», відповідно до принципу змагальності, у повному обсязі спростовано доводи контролюючого органу щодо порушення платником податків окреслених у Акті перевірки вимог податкового законодавства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Інша частина доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 03.11.2025р.)