Справа № 640/3573/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2025 р. справа № 640/3573/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Основи безпеки» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, -
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Основи безпеки» (далі ТОВ «Основи безпеки», позивач) адвокат Васильчук С.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) від 12.02.2020 №1526 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Основи безпеки» (код 39147891)».
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Головного управління ДПС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Основи безпеки» (код 39147891)» від 12.02.2020 №1526 відповідно до вимог пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі ПК України) Головне управління ДПС у м. Києві призначило документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Основи безпеки» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Буд Корпорейшн» (код 41031564) за лютий 2017 року та з ТОВ «Нью-буд Альянс» (код 40918198) за березень 2017 року та за 2017 рік показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств. Не погоджуючись з наказом про проведення перевірки, 13.02.2020 позивач відмовив у допуску посадовим особам відповідача до перевірки, про що останніми було складено Акт про недопуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Основи безпеки» (39147891) від 13.02.2020; без номеру. Свою відмову у допуску позивач аргументує тим, що поданий запит про надання документів контролюючим органом, що передував прийняттю спірного наказу, складений з порушенням вимог п. 73.3 ст. 73 та пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а саме у такому запиті не конкретизовано у чому полягала недостовірність визначення позивачем податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВ за лютий-березень 2017 року та показників фінансової звітності у декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік, в яких саме графах цих декларацій або податкових накладних було вказано недостовірні, на думку відповідача, дані. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу №640/3573/20 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа №640/3573/20 зареєстрована 06.03.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025, справу №640/3573/20 передано судді Кафарському В.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/3573/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Основи безпеки» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про закриття провадження у справі №640/3573/20.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді з урахуванням встановлених обставин справи, встановив наступне.
ТОВ «Основи безпеки» знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у м. Києві.
Листом від 09.12.2019 №1912-1 ДПС ТОВ «Основи безпеки» повідомило про відмову у наданні запитуваної інформації, пославшись на те, що контролюючий орган порушив вимоги ПК України при складанні та направленні запиту про надання інформації (а.с. 18-22).
У зв`язку із цим, 12.02.2020 податковим органом прийнято наказ №1526 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Основи безпеки» (код 39147891)» (а.с. 9).
Позивач, у свою чергу, не допустив відповідача до перевірки, у зв`язку із чим, посадові особи відповідача 13.02.2020 склали акт про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки ТОВ «Основи безпеки» (далі акт відмови) (а.с. 10-12).
У поясненнях до акту відмови позивачем зазначено, що недопуск контролюючого органу здійснено у зв`язку із незаконністю наказу ГУ ДПС у м. Києві від 12.02.2020 №1526 та відсутністю правових підстав, зазначених в п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України (а.с. 13).
В подальшому, вважаючи спірний наказ протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі ПК України).
Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
Як зазначено в ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однією з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Отже, вищенаведені норми податкового законодавства надають право податковому органу проводити позапланові документальні перевірки за наявності податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, а також виявлення недостовірних даних у податкових деклараціях і якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків.
Таким чином, призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, передує ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу з відповідного питання, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства.
Тобто, виникнення права на призначення контролюючим органом перевірки за кожною із вказаних підстав є наслідком ненадання (надання не в повному обсязі) відповідних пояснень платником податків на законний запит контролюючого органу, поданий за наявності відповідних обставин.
Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 19.08.2024 у справі №420/5252/19.
Пунктом 78.5. статті 78 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Також у запиті наголошено, що про зазначене вказують результати аналізу показників, шо містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих платником податків за відповідні періоди та податкової інформації, отриманої й опрацьованої відповідно до ст. ст. 72, 73 і 74 Податкового кодексу України.
Відповідно до цих результатів з`ясовано документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх здійснення, оскільки аналізом інформаційних баз встановлено відсутність у ТОВ «Буд Корпорейшн» та ТОВ «Нью-Буд Альянс» будь-яких основних фондів та виробниччих потужностей. Номенклатура та обсяг наданих послуг (електромонтажні роботи, модернізація кабельної системи мережі електропостачання та ГРЩ, створення кабельної системи мережі електропостачання) свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарських операцій без наявності трудових ресурсів. Відповідні послуги із залученням стороннього трудового ресурсу та з експлуатації основних засобів за даними Єдиного реєстру податкових накладних не придбавались (а.с. 14-16).
Проте, як уже з`ясовано, позивач, вважаючи, що запит податкового органу є незаконний, оскільки не конкретизований, не надав відповідачу жодного документа.
В той же час, суд констатує, що аналіз вимог статті 73 ПК України дозволяє дійти висновку, що податковим законодавством не зобов`язано податковий орган підтверджувати зазначені в запиті підстави чи надавати платникові копії документів, що стали підставою для направлення запиту. Натомість, контролюючий орган зобов`язаний лише вказати підставу такого запиту, що і було зроблено у спірному випадку відповідачем.
Отже, суд погоджується, що ГУ ДПС у м. Києві, направляючи позивачу запит про надання інформації та документального підтвердження, реалізувало свої повноваження, визначені законом.
Більше того, що стосується наявності інформації про недостовірність визначення ТОВ «Основи безпеки» даних податкового кредиту, то на думку суду вона викладена у доповідній записці від 05.02.2020 №707/26-15-02-06 (а.с. 49), яку підготував і направив на адресу в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві, директор Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування, а тому вказані обставини підтверджують правомірність прийняття спірного наказу Головним управлінням ДПС у м. Києві від 12.02.2020 №1526.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у діях позивача містяться ознаки порушення вимог приписів п. 73.3 ст. 73 ПК України, а отже у податкового органу були передбачені податковим законодавством підстави для прийняття наказу від 12.02.2020 №1526 щодо призначення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Основи безпеки».
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.