Справа № 140/4510/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/4510/25 пров. № А/857/34368/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

01 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії № 86 від 28.03.2025 зі зменшенням пенсійного віку згідно із статтею 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати здійснити призначення та виплату їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно із статтею 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з часу набуття права на пенсію, з 20.03.2025.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.03.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За результатами розгляду поданої заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення від № 86 від 28.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01.01.1993 вона прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 2 місяці та 9 днів, що не дає права на зменшення пенсійного віку на 6 років. Одночасно зазначено, що до періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до довідки від 09.01.2025 № 14 не зараховано періоди з 05.07.1988 по 09.10.1988 в селі Волиця Камінь- Каширською району Волинської області та 07.02.1991 по 10.03.1997 в селі Фаринки Камінь-Каширською району Волинської області, оскільки в ці періоди позивач працювала в обласному лікарсько-фізкультурному диспанцері в місто Луцьк. Вказує, що в період з 22.03.1991 по 22.09.1992 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення її віку 1,5 року та в цей період, відповідно до виданої Пнівненським старостинським округом № 13 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради довідки, постійно проживала і була зареєстрована з 19.03.1971 по 09.10.1988 в селі Волиця та з 07.02.1991 по 10.03.1997 в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області. Також просить врахувати, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Враховуючи наведене, вважає вказане рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним і таким, що порушує її право на соціальний захист

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №86 від 28 березня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20 березня 2025 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що довідкою виданою 09.01.2025 №14 Пнівненським старостівським округом №13 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради підтверджується, що позивач постійно проживала і була зареєстрована з 19.03.1971 по 09.10.1988 в АДРЕСА_1 та з 07.02.1991 по 10.03.1997 в АДРЕСА_2 в період перебування у відпустці по догляду за дитиною (з 22.03.1991 по 22.09.1992) проживала та була зареєстрована в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, про що йдеться і у довідці, виданої Камінь-Каширською районною державною адміністрацією від 10.01.2025 №1. Перебування ОСОБА_1 у вказаний період в селі Фаринки також підтверджується історією розвитку дитини, ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в тамтешньому медичному закладі. Відтак, із наданих позивачем до суду та пенсійному органу документів підтверджено факт її проживання та території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 02 місяці 09 днів, однак протиправно не враховано період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною, під час якого позивач проживала та була зареєстрована в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, з 22.03.1991 по 22.09.1992, тобто 1 рік 06 місяців 1 день. Виходячи з викладеного, рішення від 28.03.2025 №86 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII є протиправним та підлягає скасуванню, тому слід зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону №796-ХІІ з 20.03.2025.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до наданої довідки позивачем №14 від 09.01.2025, не зараховано період проживання з 05.07.1988 по 09.10.1988 в селі Волиця Камінь-Каширського району Волинської області та період з 07.02.1991 по 10.03.1997 в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, оскільки в ці періоди позивач працювала в обласному лікарсько-фізкультурному диспансері в місті Луцьк і якого не має в переліку населених пунктів, віднесених до зон гарантованого добровільного відселення, а тому позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки. Вказує, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 2 місяці 9 днів, законодавчо визначено - не менше трьох років, Тобто права на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач не має

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 23.01.2025 серії НОМЕР_1 .

20.03.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Відповідачем, на підставі заяви та наданих документів, винесено рішення від 28.03.2025 №86 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із непідтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.

Даним рішенням встановлено страховий стаж особи, а саме 36 років 6 місяців 26 днів. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 2 місяці 9 днів. До періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до довідки від 09.01.2025 №14 не зараховано періоди з 05.07.1988 по 09.10.1988 в селі Волиця Камінь-Каширського району Волинської області та з 07.02.1991 по 10.03.1998 в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, оскільки в ці періоди заявниця працювала в обласному лікарсько-фізкультурному диспансері в місті Луцьк.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 55 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Із аналізу наведеної правової норми слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ) встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу видано посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках від 23.01.2025 серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Закону №796-ХІІ.

Довідкою, виданою 09.01.2025 №14 Пнівненським старостівським округом №13 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради підтверджується, що ОСОБА_3 постійно проживала і була зареєстрована з 19.03.1971 по 09.10.1988 в АДРЕСА_1 та з 07.02.1991 по 10.03.1997 в АДРЕСА_2 (арк. спр. 20).

Наведене також узгоджується із довідкою, виданою Камінь-Каширською районною державною адміністрацією від 10.01.2025 №1, яка була підставою для видачі посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках.

Так, село Волиця та село Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, згідно із довідкою, виданою 10.03.2025 Комунальним підприємством «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради №01/01-05/780 підтверджується, що позивач з 05.07.1988 працювала в обласному лікувально-фізкультурному диспансері на посаді санітарки та з 01.09.1988 переведена на посаду медреєстратора обласного лікувально-фізкультурного диспансеру, а з 05.05.1995 на посаду медсестри відділення спортивної медицини обласного лікувально-фізкультурного диспансеру та 25.12.1998 звільнена з займаної посади у зв`язку з ліквідацією диспансеру.

Також зазначено, що за цей період перебувала у відпустці по догляду за дітьми: за першою дитиною до 1,5 років з 22.03.1991 по 22.09.1992 та за другою дитиною до 3-х років з 11.06.1993 по 08.03.1996 (арк. спр. 17).

Період перебування у відпустці по догляду за дитиною, а саме з 22.03.1991 по 22.09.1992 підтверджується також і архівним витягом з наказу головного лікаря Волинського обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру від 15.03.1991 №49.

Період роботи у Комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня», яка територіально знаходиться у місті Луцьк, яке не відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 .

У постанові від 19.09.2019 у справі №556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Наведені висновки Верховного Суду були підтримані постановою Верховного Суду від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 зауважив, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Основним у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

При цьому, в контексті обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції також враховує, що оскільки перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення її віку 1,5 роки зазвичай є тривалим періодом, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такий період може бути прирівняний до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і врахований під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що такий період безпосередньо проходив в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду.

Отже, як зазначено вище, довідкою виданою 09.01.2025 №14 Пнівненським старостівським округом №13 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради підтверджується, що позивач постійно проживала і була зареєстрована з 19.03.1971 по 09.10.1988 в АДРЕСА_1 та з 07.02.1991 по 10.03.1997 в АДРЕСА_2 в період перебування у відпустці по догляду за дитиною (з 22.03.1991 по 22.09.1992) проживала та була зареєстрована в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, про що йдеться і у довідці, виданої Камінь-Каширською районною державною адміністрацією від 10.01.2025 №1.

Перебування ОСОБА_1 у вказаний період в селі Фаринки також підтверджується історією розвитку дитини, ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в тамтешньому медичному закладі.

Відтак, із наданих позивачем до суду та пенсійному органу документів відповідачем підтверджено факт її проживання та території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 02 місяці 09 днів, однак протиправно не враховано період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною, під час якого позивач проживала та була зареєстрована в селі Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, з 22.03.1991 по 22.09.1992, тобто 1 рік 06 місяців 1 день.

Відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII, умовами надання пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII.

Із рішення про відмову у призначенні пенсії розрахунку вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу, який становить 36 років 06 місяців 26 днів. Вік на момент звернення 54 роки 0 місяців 01 день (арк. спр. 36).

Виходячи з викладеного, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що рішення від 28.03.2025 №86 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону №796-ХІІ з 20.03.2025.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі № 140/4510/25 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін