Справа № 140/7296/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7296/24 пров. № А/857/29052/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року, що ухвалила суддя Плахтій Н.Б. у м. Луцьку, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 140/7296/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленого протоколом комісії від 25.06.2024 № 5, щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати прийняти рішення, яким надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначає, що 21.06.2024 звернувся до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та підтверджуючими документами щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ), а саме: у зв`язку з утриманням трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Однак, повідомленням комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №1459 від 28.06.2024 ОСОБА_1 відмовлено в наданні відстрочки, в якому зазначено, що протоколом від 25.06.2024 № 5 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період на загальних підставах (з підстав відсутності документів, що підтверджують право на відстрочку).

Позивач зазначає, що в усній бесіді з працівниками ТЦК та СП йому було наголошено на тому, що позивачу необхідно встановити факт перебування дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утриманні військовозобов`язаного.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , має право на участь у вихованні її дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , при цьому в нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_4 зазначено, що діти проживають з позивачем однією сім`єю, перебувають на повному фінансовому та матеріальному утриманні та забезпеченні позивача. Виконавчих листів про стягнення аліментів з біологічного батька ОСОБА_6 в користь дітей на виконанні немає.

Одночасно зазначає, що біологічний батько дітей ОСОБА_6 та його батьки не надають жодної матеріальної допомоги, аліменти не сплачують, повнолітніх братів і сестер у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 немає. Мати дітей, ОСОБА_4 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, її батько (дід дітей) ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати (баба дітей) ОСОБА_10 з травня 2010 року перебуває на пенсії. Отже, інших осіб, які надають дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальну допомогу, окрім позивача, немає.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

10 жовтня 2024 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мають матір та батька, обов`язок щодо їх утримання не може бути покладено на вітчима дітей (позивача). Також суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів того, що він є опікуном або усиновителем неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також що має передбачені законодавством обов`язки щодо їх утримання.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Таку позицію обґрунтовує тим, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_4 , має право на участь у вихованні дітей ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки, згідно з нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_4 , вони проживають спільно однією сім`єю та перебувають на повному фінансовому і матеріальному забезпеченні позивача. Виконавчі листи про стягнення аліментів з біологічного батька дітей, ОСОБА_6 , на користь дітей на виконанні відсутні.

Згідно з довідкою № 1 від 09.07.2024, виданою Льотничівським закладом дошкільної освіти «Країна чудес», мати дітей - ОСОБА_4 - перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою догляду за дитиною - ОСОБА_13 - до досягнення нею чотирирічного віку (з 18.06.2024 по 17.06.2025).

Водночас, обов`язок щодо утримання дітей у позивача, як вітчима, виникає лише за умови, якщо у дітей немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів або сестер, або якщо ці особи, з поважних причин, не можуть надавати їм належного утримання.

При цьому біологічний батько дітей, ОСОБА_6 , та батьки ОСОБА_6 не надають жодної матеріальної допомоги, аліменти не сплачують. Повнолітніх братів і сестер у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 немає. Мати дітей - ОСОБА_4 - перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Її батько, ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть додається), а мати, ОСОБА_10 , з травня 2010 року перебуває на пенсії (копія пенсійного посвідчення наявна в матеріалах справи).

Таким чином, на думку позивача, інших осіб, які надають дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальну допомогу, окрім позивача, не встановлено.

З огляду на сукупність наведених обставин, вважає, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 діяла не на підставі, не в межах повноважень і не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 21.06.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), до якої долучив документи на підтвердження права на отримання відстрочки.

Повідомленням від 28.06.2024 №1459 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача, що за результатами розгляду його заяви та підтвердних документів протоколом від 25.06.2024 №5 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Причини відмови: з підстав відсутності документів, що підтверджують право на відстрочку.

В матеріалах справи наявний також витяг із протоколу Комісії від 25.06.2024, згідно з яким одноголосно прийнято рішення про відмову в наданні відстрочки ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації в порядку статті 23 Закону №3543-XII з підстав відсутності документів, що підтверджують право на відстрочку.

Не погоджуючись з відмовою відповідача наданні відстрочки від призову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та який триває і на сьогодні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок № 560), що на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).

Згідно з п. 56 Порядку № 560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до п. 58 Порядку № 560, За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються. До відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Відповідні органи, в яких працюють посадові (службові) особи, зазначені у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, надсилають завірену копію довідки про надання таким особам відстрочки (додаток 6) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, у якому така особа перебуває на військовому обліку.

Згідно з п. 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відстрочка посадовим (службовим) особам, зазначеним в підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, надається на строк їх перебування на відповідній посаді територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, зазначеним в абзаці другому пункту 58 цього Порядку. У разі звільнення зазначених посадових (службових) осіб чи переведення на посаду, не зазначену в підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, відповідний орган державної влади, інший державний орган в одноденний строк інформує шляхом надсилання листа відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, який оформив військовозобов`язаному відстрочку, для її анулювання, а також територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління або регіональний орган СБУ або відповідний підрозділ розвідувальних органів, у яких така особа перебуває на військовому обліку.

Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

У разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє про необхідність надання відповідних підтвердних документів.

Отже, положення Порядку № 560 свідчать про те, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані мають право особисто подати на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4 до Порядку № 560.

Апеляційний суд встановив, що позивач вважає, що має право на відстрочку від призову за мобілізацією, на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, як особа, на утриманні якої перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з частиною 1 статті 268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 статті 269 СК України передбачено, що особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, відповідно до чинного законодавства, обов`язок утримувати неповолтніх дітей мають батьки неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Сімейний кодекс України не передбачає можливості одночасного перебування дитини на утриманні як у батька, так і у вітчима.

Матеріали справи не містять судового рішення, яким би ОСОБА_6 було б звільнено від обов`язку утримувати своїх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Доводи позивача щодо нездійснення ОСОБА_6 обов`язків з утримання своїх неповнолітніх дітей суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про наявність заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_6 або про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не дотримався вимог пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII щодо наявності на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, що є необхідною умовою для надання відстрочки від призову за мобілізацією.

Що стосується заяви від 27.06.2024 № 2086, підписаної ОСОБА_4 , про те, що діти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 перебувають на повному матеріальному забезпеченні позивача, то апеляційний суду вважає її безпідставною, оскільки, як встановив апеляційний суд, вказана заява не спростовує вищевказаних висновків та не засвідчує обставин, з якими частина перша статті 268 Сімейного кодексу України пов`язує виникнення у позивача обов`язку щодо утримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

При вирішенні спору суд також враховує те, що позивач не надав до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України № 3543-XII доказів на підтвердження того, що інші, визначені Сімейним кодексом України родичі, не здатні утримувати неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Посилання позивача на довідку від 09.07.2024 № 1, видану Льотничівським закладом дошкільної освіти «Країна чудес», з якої вбачається, що мати дітей ОСОБА_4 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою догляду за дитиною ОСОБА_14 до досягнення нею чотирирічного віку (з 18.06.2024 по 17.06.2025), суд до уваги не бере, оскільки зазначена довідка не подавалась на розгляд відповідної комісії та складена після дати звернення до ТЦК та СП.

Невиконання обов`язку рідними батьками щодо утримання дітей саме по собі не доводить, що позивач є єдиною особою, яка здійснює утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки позивач як до заяви про відстрочку, так і до позовної заяви не надав доказів того, що позивач має законодавчо встановлені обов`язки щодо утримання неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відсутні підстави вважати, що на утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років,

Отже, на думку апеляційного суду посвідчення багатодітної сім`ї не підтверджує факту утримання неповнолітніх дітей, а лише засвідчує статус сім`ї та надає право на отримання відповідних соціальних пільг.

Враховуючи викладене, апеляційний суд встановив, що позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання відстрочки, не надав належних та допустимих доказів наявності правових підстав для застосування до нього пункту 3 частини першої статті 23 Закону України № 3543-XII.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року в адміністративній справі №140/7296/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель