Справа № 826/11615/17
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника відповідача: Волочай О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРК СЕРВІС» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРК СЕРВІС» (далі по тексту позивач, ТОВ «ПАРК СЕРВІС») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.05.2017 Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який з`явився у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення перевірки № 1580 від 03.03.2017 та наказу про продовження термінів від 31.03.2017 № 2415, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві, проведено перевірку ТОВ «ПАРК СЕРВІС», за результатами якої складено акт від 18.04.2017 року № 159/26-15-14-01-05/32957955 (далі по тексту акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «ПАРК СЕРВІС», в порушення п.138.2. ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст.139 Податкового кодексу України, завищено витрати за 2014 рік внаслідок їх відображення на підставі первинних документів, які не містять обов`язкових реквізитів, передбачених правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме: не зазначено «місце складання» та «посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення», у тому числі отриманих від ТОВ «УСПІХ ЮА» - на суму 4 681 373,91 грн, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» - на 421 378,98 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю «САНТЕХРЕСУРС» - 334 680 грн. та ПП «ВОРК СУПОРТ» - 73 088 грн.

Також, податковим органом встановлено, що ТОВ «ПАРК СЕРВІС», в порушення п.44.1 ст.44. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, за 2015 рік у бухгалтерському обліку відображено витрати на підставі первинних документів, отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ ЮА», які не містять обов`язкових реквізитів передбачених правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме: «місце складання» та «посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення», всього в сумі 1 228 798,11 грн, що призвело до заниження фінансового результату за 2015 рік.

На підставі акта перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.05.2017 №, яким ТОВ «ПАРК СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1 461 051,00 грн. (далі по тексту оскаржуване ППР).

Позивач, вважаючи оскаржуване ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, судом першої інстанції дійшов висновку, що непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних доказів про те, що господарські операції позивача не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а отже оскаржуване ППР є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України, визначено - витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат у спірних періодах, на підставі первинних документів, які не містять обов`язкових реквізитів.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати

- особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції взагалі, і для цілей податкового обліку зокрема, є те, що вона спричиняє реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У даному випадку, суд має надати оцінку правомірності формування витрат позивачем для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за операціями позивача з контрагентами: TOB «УСПІХ ЮА», TOB «ЕКОЛАЙН CT», TOB «САНТЕХРЕСУРС» та ПП «ВОРК СУПОРТ» щодо постачання товарів.

Щодо господарських операцій між ТОВ «ПАРК СЕРВІС» та TOB «УСПІХ ЮА», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

21.07.2014 між TOB «УСПІХ ЮА», в особі директора Топаза Олександра Валерійовича, який діяв на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «ПАРК СЕРВІС», надалі «Покупець», в особі генерального директора Пазюри Олександра Івановича, який діяв на підставі Статуту, з другої сторони, укладено договір №21/07/2014.

За умовами Договору (пункті.1.) Продавець продає Покупцеві запчастини для автомобілів, а також пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), кількість якого орієнтовно становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів, а в разі необхідності приймається в письмовому вигляді - Додаткової угоди. Продавець забезпечує відповідність Товару встановлених вимог, та наявність відповідних документів на товар, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що ціни на Товар у Продавця встановлюються у гривнях і фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію Товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну Товару. Оплата товару проводиться протягом 90 календарних днів з моменту отримання рахунку.

21.07.2014 року між TOB «УСПІХ ЮА» та ТОВ «ПАРК СЕРВІС» укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки, відповідно до якої сторони виклали пункти 1.1., 1.2., 2.5. в наступній редакції: «Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, що надалі іменується - Товар, кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в видаткових накладних, які є невід 'ємною частиною Договору, та (або) надає послуги в переробці деревини, обробки препаратами та Антисептиком виробів з деревини (деревина для переробки надається Покупцем) порода, кількість, та ціна послуг визначається в акті прийому-передачі та/або рахунках-фактурі, що є невід 'ємною частиною договору».

«Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів»;

«Товар постачається силами та за рахунок Продавця на склад Покупця, розташований за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с.Плесецьке, вул.Комінтерну, 101. Вартість Товару включає вартість доставки Товару.»

Так, у 2014 році TOB «УСПІХ ЮА» здійснено 102 поставки товару в рамках Договору з позивачем, на підставі видаткових накладних позивачем складено та зареєстровано податкові накладні.

Щодо правовідносин між ТОВ «ПАРК СЕРВІС» та TOB «ЕКОЛАЙН-СТ», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

03.02.2014 між TOB «ЕКОЛАЙН-СТ», в особі директора Топаза Олександра Валерійовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «ПАРК СЕРВІС», надалі «Покупець», в особі генерального директора Пазюри Олександра Івановича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали договір №0302/5.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного Договору Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів, а в разі необхідності приймається в письмовому вигляді - Додаткової угоди. Продавець забезпечує відповідність Товару встановлених вимог, та наявність відповідних документів на товар передбачених чинним законодавством України.

Згідно пункту 2.1. Договору ціни на Товар у Продавця встановлюються у гривнях і фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію Товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну Товару. Оплата товару проводиться протягом 90 календарних днів з дня отримання рахунку фактури.

03.02.2014 між TOB «ЕКОЛАЙН-СТ» та ТОВ «ПАРК СЕРВІС» укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки, відповідно до якої сторони виклали пункти 1.1., 1.2., 2.5. Договору в наступній редакції:

«Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, що надалі іменується - Товар, кількість орієнтовно якого становить 900 м3 геометричні розміри якого зазначаються в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору, та (або) надає послуги в переробці деревини, обробки препаратами та Антисептиком виробів з деревини (деревина для переробки надається Покупцем) порода, кількість, та ціна послуг визначається в акті прийому-передачі та/або рахунках-фактурі, що є невід`ємною частиною договору».

«Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів».

«Товар постачається силами та за рахунок Продавця на склад Покупця, розташований за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с.Плесецьке, вул.Комінтерну, 101. Вартість Товару включає вартість доставки Товару.»

За умовами Договору сторони погоджують розмір, характеристику та вартість пиломатеріалу в видаткових накладних, адреса доставки товару: Київська обл., Васильківський р- н, с. Плесецьке, вул. Комінтерну, 101.

На підставі видаткових накладних позивачем складено та зареєстровано податкові накладні

Щодо правовідносин між ТОВ «ПАРК СЕРВІС» та TOB «САНТЕХРЕСУРС», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, 12.05.2014 між TOB «САНТЕХРЕСУРС», в особі директора Кур`ято Наталії Олександрівни, з однієї сторони, та ТОВ «ПАРК СЕРВІС», надалі «Покупець», в особі генерального директора Пазюри Олександра Івановича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали договір №12/05/2014.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору. Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів, а в раз необхідності приймається в письмовому вигляді - Додаткової угоди. Продавець забезпечує відповідність Товару встановлених вимог, та наявність відповідних документів на товар передбачених чинним законодавством України.

Згідно пункту 2.1. Договору Ціни на Товар у Продавця встановлюються у гривнях і фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію Товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну Товару. Оплата товару проводиться протягом 90 календарних днів з дня отримання рахунку фактуру.

12.05.2014 року між TOB «САНТЕХРЕСУРС» та ТОВ «ПАРК СЕРВІС» укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки, відповідно до якої сторони виклали пункти 1.11.2., 2.5. Договору в наступній редакції:

«Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, що надалі іменується - Товар, кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в видаткових накладних, які є невід 'ємною частиною Договору, та (або) надає послуги в переробці деревини, обробки препаратами та антисептиком виробів з деревини (деревина для переробки надається Покупцем) порода, кількість, та ціна послуг визначається в акті прийому-передачі та/або рахунках-фактурі, що є невід`ємною частиною договору.

«Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів».

«Товар постачається силами та за рахунок Продавця на склад Покупця, розташований за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с.Плесецьке, вул.Комінтерну, 101. Вартість Товару включає вартість доставки Товару.»

За умовами Договору сторони погоджують розмір, характеристику та вартість пиломатеріалу в видаткових накладних, адреса доставки товару за умовами Договору: Київська обл., Васильківський р-н, с. Плесецьке, вул. Комінтерну, 101.

На підставі видаткових накладних позивачем складено та зареєстровано податкові накладні.

Щодо правовідносин між ТОВ «ПАРК СЕРВІС» та ПП «ВОРК СУПОРТ», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

25.12.2013 між ПП «ВОРК СУПОРТ», в особі директора Ґазди Юрія Івановича, з однієї сторони, та ТОВ «ПАРК СЕРВІС», надалі «Покупець», в особі генерального директора Пазюри Олександра Івановича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали договір №25/12-31 від про наступне.

Згідно з пунктом 1.1, Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору. Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойної породи (сосна), упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів, а в раз необхідності приймається в письмовому вигляді - Додаткової угоди. Продавець забезпечує відповідність Товару встановлених вимог, та наявність відповідних документів на товар передбачених чинним законодавством України. За пунктом 2.1. Договору ціни на Товар у Продавця встановлюються у гривнях і фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію Товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну Товару. Оплата проводиться протягом 90 календарних днів з дня отримання рахунку фактури.

14.01.2014 року між ПП «ВОРК СУПОРТ» та ТОВ «ПАРК СЕРВІС» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки, відповідно до якої сторони виклали пункти 1.1., 1.2., 2.5. Договору в наступній редакції:

«Продавець продає Покупцеві пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, що надалі іменується - Товар, кількість орієнтовно якого становить 900 м3, геометричні розміри якого зазначаються в видаткових накладних, які є невід 'ємною частиною Договору, та (або) надає послуги в переробці деревини, обробки препаратами та Антисептиком виробів з деревини (деревина для переробки надається Покупцем) порода, кількість, та ціна послуг визначається в акті прийому-передачі та/або рахунках-фактурі, що є невід`ємною частиною договору».

«Предметом Договору є пиломатеріал обрізний хвойних та/або твердолистяних порід, упаковка, розмір й інші характеристики партій, ціна, термін й умови поставки узгоджуються уповноваженими особами Сторін шляхом усних переговорів».

«Товар постачається силами та за рахунок Продавця на склад Покупця, розташований за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с.Плесецьке, вул.Комінтерну, 101. Вартість Товару включає вартість доставки Товару.».

За умовами Договору сторони погоджують розмір, характеристику та вартість пиломатеріалу в видаткових накладних, адреса доставки товару за умовами Договору: Київська обл., Васильківський р-н, с. Плесецьке, вул. Комінтерну, 101.

На підставі видаткових накладних позивачем складено та зареєстровано податкові накладні.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що первинні бухгалтерські документи, надані ТОВ «ПАРК СЕРВІС», в повній мірі відповідають вимогам частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність вищевказаних операцій.

Між тим, податковим органом наголошено про недоліки оформлення видаткових накладних позивача по взаємовідносинам з контрагентами, які не містять обов`язкових реквізитів передбачених правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме: «місце складання» та «посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення».

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця податкових вигод (витрат та податкового кредиту), мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України і статтею 9 Закону № 996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі ж надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 23.03.2023 у справі № 820/4867/16.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 жовтня 2019 року по справі №400/2670/18, від 31.01.2020 по справі № 520/10953/18 та від 16 березня 2021 року у справі № 580/2490/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом.

Як зазначив Верховний Суд у справі № 360/3118/21 від 25.07.2023 визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ані недоліки первинної документації, ані наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання тощо, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, у тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

У даному випадку, ГУ ДПС у місті Києві не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

На спростування позицій контролюючого органу, позивачем надані до матеріалів справи документи на підтвердження подальшої реалізації закуплених товарів у TOB «УСПІХ ЮА», TOB «ЕКОЛАЙН CT», TOB «САНТЕХРЕСУРС», ПП «ВОРК СУПОРТ» покупцям: ТОВ «Барлінек Інвест» та ТОВ «Кронологістик».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та подальша реалізації вказаних товарів.

Виходячи із зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що господарські операції ТОВ «ПАРК СЕРВІС» з вказаними контрагентами підтверджені належним чином оформленими документами.

Щодо доводів відповідача про ненадання до перевірки позивачем товарно-транспортних накладних, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, у відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 за №363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Вказані Правила встановлюють, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно-транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними. Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки.

Відтак, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16 та від 17.01.2024 у справі № 320/2332/19, від 07.04.2024 у справі № 815/1465/16.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутність ТТН не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

У даному випадку, копії товарно-транспортних накладних, які стосуються поставки вказаних товарів надані позивачем до матеріалів справи.

Щодо посилань відповідача на відсутність у контрагентів позивача необхідних для здійснення господарської діяльності трудових ресурсів, та даних про придбання вказаних товарних груп згідно інформації з ЄРПН, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий не доведе зворотне.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2023 року у справі № 420/4803/19.

Крім того, можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Приписами ст. 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 №820/4648/13-а.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 зауважив, що: «Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».

Вищенаведені висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Булвес АД» проти Болгарії (рішення Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року, заява № 3991/03) Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності (п. 71 рішення).

В свою чергу у справі «Інтерсплав проти України» (рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, заява № 803/02), Суд, у п. 38 рішення зазначив: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи.

Суд звертає увагу на те, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 21 грудня 2018 року по справі №805/2030/16-а, від 21 грудня 2018 року по справі №826/5774/17, від 20 грудня 2018 року по справі №826/9632/16, від 20 грудня 2018 року по справі №815/4992/16, від 20 грудня 2018 року по справі №820/2946/18 та від 20 грудня 2018 року по справі №818/770/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що ГУ ДПС у м. Києві, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних доказів про те, що господарські операції ТОВ «ПАРК СЕРВІС» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а тому оскаржуване ППР № від 18.05.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, оскаржуване ППР скасуванню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 03.11.2025 року