Справа № 260/1161/25
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2025 року м. Ужгород№ 260/1161/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (відповідач 2), яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 45 від 17.12.2024 р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788 «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_3 до пільгового стажу наступний періоди її роботи: з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Леніна с. Шаланки та призначити їй пенсію за вислугу років починаючи з часу набуття нею права на пенсію;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 11.09.2024 р. позивач звернулася до підрозділу Пенсійного фонду України в Закарпатської області із заявою та доданими документами про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, листом від 25.12.2024 р. № 0700-0307-8/77551 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило ОСОБА_1 про рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, від 17.12.2024 р. про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за вислугу років згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно оскаржуваного рішення до страхового стажу зараховані всі періоди роботи позивача, а до пільгового стажу не зараховано період роботи з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. згідно акту зустрічної перевірки № 0700-1002-1/5433 від 29.10.2024 р., оскільки відсутні документи, які б підтверджували, що дитячий садок колгоспу був структурно виділений та являвся дошкільним закладом.

Представник позивача наголошує, що всі періоди роботи, що дають право ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років, окрім трудової книжки підтверджуються відповідними довідками органів управління відповідних освітніх закладів.

Представник позивача вважає, оскільки ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має відповідний спеціальний стаж роботи та не отримувала будь-якої пенсії до цього, у відповідача 2 не було підстав для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем 1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 45 від 17.12.2024 р. у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за вислугу років згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У трудовій книжці позивачки підтверджується факт прийняття на роботу за певною професією, але не підтверджується виконання роботи протягом повного робочого дня, наявність (відсутність) відпусток за власний рахунок, прогулів, страйків, ритмічність роботи підприємства.

Представник відповідача 1 зазначає, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. згідно акту зустрічної перевірки № 0700-1002-1/5433 від 29.10.2024 р., оскільки відсутні документи, які б підтверджували що дитячий садок колгоспу був структурно виділеним та являвся дошкільним закладом.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами і підзаконними нормативно-правовими актами.

Головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією адміністративного позову з додатками отримано 27.02.2025 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.35). Разом з тим, відповідачем 2 не подано відзиву на позовну заяву у строк встановлений судом.

Суд звертає увагу, що неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду даної адміністративної справи за наявними матеріалами, відтак, у силу приписів частини 2 статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 11 вересня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До заяви позивачем було додано необхідні документи, серед іншого: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 30.01.1990 р., а також довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для розгляду.

17 грудня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішенням № 45 про відмову у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно пільгового стажу роботи за вислугу років згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем у вищезгаданому рішенні було зазначено, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, ОК-5, трудова книжка) страховий стаж складає 34 роки 05 місяців 23 дні, стаж за вислугу років 24 роки 01 місяць 26 днів.

Відповідач вказав, що до страхового стажу зараховано усі періоди роботи. До пільгового стажу не зараховано: період роботи з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. згідно з актом зустрічної перевірки № 0700-1002-1/5433 від 29.10.2024 р., оскільки відсутні документи, які б підтверджували, що дитячий садок колгоспу був структурно виділений та являвся дошкільним закладом.

В оскаржуваному рішенні також вказано, що пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право па пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема працівники відділу освіти, за наявності спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 р.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача 2 щодо призначення пенсії звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Статтею 113 Закону № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р.

Згідно із пунктом 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Пунктами 23, 24 Порядку № 637 встановлено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. згідно акту зустрічної перевірки № 0700-1002-1/5433 від 29.10.2024 р., оскільки відсутні документи, які б підтверджували, що дитячий садок колгоспу був структурно виділений та являвся дошкільним закладом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_1 від 30.01.1990 р.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно відомостей трудової книжки від 30.01.1990 р. серії НОМЕР_1 , в ній відображений спірний період роботи, який не зарахований відповідачем 2 до страхового стажу позивача, а саме:

- 10.01.1990 р. прийнята на роботу вихователем в дитячий садок при колгоспі ім. Леніна с.Шаланки на підставі рішення правління № 8 від 30.01.1990 р. (запис № 1);

- 16.08.1993 р. звільнена з роботи за власним бажанням на підставі рішення правління № 8 від 25.08.1993 р. (запис № 2).

Разом з тим, в трудовій книжці міститься відмітка про зміну прізвища позивача на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Суд зазначає, що зазначені записи вчинені відповідно до норм ведення трудових книжок, містять необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та рішення на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

Щодо відсутності документів, які б підтверджували, що дитячий садок колгоспу був структурно виділений та являвся дошкільним закладом суд зазначає наступне.

Актом перевірки достовірності документів поданих для оформлення пенсії від 29.10.2024 р. № 0700-1002-1/5433 підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вихователя дитячого садочка в період з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р.

В описовій частині Акту зазначено, що перевірено книги обліку трудового стажу та розрахунків по оплаті праці колгоспників (адміністрація, дитячий садок) за 1990-1993 р., перевірено книгу обліку трудового стажу та заробітку колгоспників за 1990-1993 роки (адміністрація, дитячий садок, швейний), перевірено також витяг з книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників про фактично відпрацьовані трудодні за 1990-1993 роки (адміністрація, дитячий садок, швейний).

За результатами перевіроки та співставленням цих результатів з довідкою № 46 від 27.09.2024 р. висновком акту встановлено, що стаж роботи гр. ОСОБА_1 на посаді вихователя дитячого садочка встановлено, що дані про прийняття та звільнення з роботи, які відображені у довідці відповідають даним які зазначені у первинних документах.

Разом з тим, довідкою від 27.09.2024 р. за № 46, виданою ТОВ «Шаланківське», яке є правонаступником колгоспу ім.Леніна с.Шаланки, Виноградівського району підтверджується, що ОСОБА_2 дійсно працювала вихователем дитячого садочка з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. В довідці також зазначено, що дитячий садочок був структурно виділений, являвся дошкільним навчальним закладом та був на балансі колгоспу ім.Леніна с. Шаланки до 31.12.1993 р.

Згідно з довідкою від 02.08.2024 р. № 44, виданою ТОВ «Шаланківське» дитячий садок при колгоспі ім. Леніна с.Шаланки перебував у власності держави до 19 липня 1994 року, коли колгосп імені Леніна села Шаланки був перейменований в КСГВТП «Шаланківське».

Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 у дошкільних навчальних закладах передбачено посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителілогопеди, практичні психологи.

Закон України «Про дошкільну освіту» визначає наступні типи дошкільних закладів: ясла; ясла-садочок; дитячий садок; будинок дитини та інші.

Відповідно до пункту 2 примітки до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

З огляду на вищенаведене, спірний стаж позивача припадає на період, коли колгосп ім. Леніна с.Шаланки був державним та орендним з правом державної власності, а дошкільний заклад мав статус державного відомчого.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначених вище трудової книжки та довідок, судом встановлено, що в період з 10.01.1990 р. по 16.08.1993 р. ОСОБА_1 працювала вихователем в дитячому садку колгоспу, який був структурно виділений та являвся дошкільним закладом.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладений також у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі №580/4012/19.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 45 від 17.12.2024 р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788 «Про пенсійне забезпечення» є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке рішення слід скасувати як протиправне.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорваті») (Trgo v. Croatia), щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З метою ефективного захисту прав пенсіонера від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд вважає за можливе задовольнити позов, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10 січня 1990 року по 16 серпня 1993 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Леніна с. Шаланки та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з 11 вересня 2024 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, судовий збір у розмірі 1211,20 грн, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 45 від 17 грудня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788 «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10 січня 1990 року по 16 серпня 1993 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім.Леніна с.Шаланки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років з 11 вересня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ - 13358826) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк