Справа № 200/7920/25
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Справа№200/7920/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Донецькій області) за змістом якого просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 № 92 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території РФ з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що звернувся до територіального органу пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, яка була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем 23.09.2025 прийнято рішення №2 про відмову у призначення пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У цьому рішенні до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 вказаною державою припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Вважаючи рішення відповідача від 23.09.2025 № 2 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою від 16.10.2025 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто шляхом надання суду доказів сплати судового збору.

Ухвалою суду від 22.10.2025 позовну заяву прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі №200/7920/25. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ГУ ПФУ у Донецькій області надано відзив на позовну заяву, де викладено прохання у позові відмовити з огляду на таке.

Дійсно позивач через веб портал Пенсійного фонду України звернувся до територіальних органів пенсійного фонду із заявою від 16.09.2025 про призначення пенсії по інвалідності 3 групи. За результатами розгляду такої заяви рішенням ГУ ПФУ у Донецькій області від 23.09.2025 № 2 у призначенні пенсії позивачу відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного трудового стажу, а саме аналіз наявних документів свідчить, що страховий стаж позивача складає 11 років 09 місяців та 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Зокрема, не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_1 на території РФ у зв`язку із відсутністю документів про нараховану заробітну плату та сплату з неї страхових внесків.

Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 50/25/3732/В свідчить, що ОСОБА_1 13.08.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності номер рішення 50/25/3732/P, дата повторного оцінювання 01.09.2026.

16 вересня 2025 року позивач, через веб портал Пенсійного фонду України, звернувся до територіальних органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності, вказав, що визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи з 13.08.2025 по 31.08.2026.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 № 2 у призначенні пенсії позивачу відмовлено. В обґрунтування зазначено таке.

Вік заявника 58 років 9 місяців.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб з інвалідністю ІІІ групи, яким установлено інвалідність від 56 років до досягнення особою 59 років включно 14 років.

Страховий стаж заявника 11 років 9 місяців 22 дні.

Згідно трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_1 не підлягають зарахуванню періоди роботи на території РФ: з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013, у зв`язку із припиненням 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Записи трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 свідчать, що у період з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 працював на території Російської Федерації.

Отже, предметом спору у цій справі є незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 у зв`язку із припиненням 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Правова позиція суду, обґрунтована таким.

Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Приписами абз.1 п.3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13 березня 1992 року між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: "виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення".

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно з абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" (надалі Постанова № 1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

Висновки суду.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України висновується, що денонсація Угоди від 13.03.1992 свідчить про припинення зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23, яка є подібною до справи, що розглядається, констатовано безпідставність посилань Управління на ту обставину, що з 01.01.2023 РФ також припинила участь в Угоді, позаяк вказане не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023. Крім того, з урахуванням статті 13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, до набрання чинності Постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою, у тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Враховуючи наведене суд виснує про те, що оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та за наявності чинних у період роботи особи положень вказаної Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, правовим наслідком чого є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 № 92.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у відзиві відповідач зазначає про незарахування періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою від 20.07.1987 НОМЕР_4 на території РФ у зв`язку із відсутністю документів про нараховану заробітну плату та сплату з неї страхових внесків.

Однак вказане не відповідає змісту оспорюваного рішення, де єдиною підставою для незарахування, набутого позивачем на території РФ страхового стажу, визначено «припинення з 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992».

Щодо способу захисту.

Статтею 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

2. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач у якості способу захисту порушеного права на соціальний захист просить суд зобов`язати ГУ ПФУ у Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території РФ з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013.

На переконання суду обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам ст. 245 КАС України, а тому суд зобов`язує ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2025 про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з на території РФ з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84116, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.09.2025 № 92 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи на території Російської Федерації: з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84116, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Рішення суду складено у повному обсязі 04.11.2025.

Суддя І.В. Буряк