Справа № 465/8655/25
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/8655/25
Провадження 2-а/465/269/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Безпяткової Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та ска сування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Позов обґрунтовано тим, що 20.09.2025 начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ОСОБА_2 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення №006040Е, згідно якої ОСОБА_1 20.09.2025 о 07:40 год. в ППр «Шегині», слідуючи на вихід з України без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, порушив рядність руху та прослідував на вхід в Україну, чим порушив режим в пункті пропуску через державний кордон України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП. Даною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Вказує, що з вищевказаною постановою він не погоджується, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв, дана постанова є безпідставною та незаконною, а відтак підлягає скасуванню. Зазначає, що при перетині кордону він не знаходився у транспортному засобі, а перетинав його в пішому порядку, де немає дорожньої розмітки, неможливо перевищити швидкість чи здійснити проїзд без зупинки. Також, позивач покликається на порушення його прав при винесенні оскаржуваної постанови, зокрема права на захист, жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення при винесенні постанови йому не було надано.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №006040Е від 20.09.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.; скасувати протокол про адміністративне правопорушення Зх РУ №009494Е від 20.09.2025; провадження у справі закрити.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що режим у пункті пропуску встановлюється на всіх смугах руху, в тому числі і на пішій ділянці пункту пропуску. Відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 20.09.2025 ЗхРУ№009494Е. В даному протоколі зазначено, що позивач послуг захисника не потребує (наявний підпис позивача). Також, у своїх поясненнях позивач підтверджує той факт, що він встановленим порядком прослідував на територію України, проте повернувся в зворотному напрямку за громадянкою Голуб ОСОБА_3 . Зазначає, що під час розгляду справи уповноваженою особою, було враховано характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, а також те, що особа притягується до адміністративної відповідальності вперше та стосовно нього було накладено мінімальний розмір стягнення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП. Відтак, вважає, що заявлений позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

В подальшому, від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву окрім посилання на норми законодавства не навів достатніх аргументів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. У своєму відзиві представник відповідача сам посилається на те, що рядність руху встановлена для в`їзду/виїзду, тобто на транспортному засобі. Вказує, що у пішому пункті переходу розмітки рядності руху немає. Зазначає також, що протокол про адміністративне правопорушення складався без його участі, а підпис був ним проставлений про те, що він отримав копію постанови.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, хоча й належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення такого, в матеріалах справи міститься відзив, у якому представник відповідача зазначив, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судом встановлено, що 20 вересня 2025 року начальником групи контролю другої лінії та поглибленої перевірки документів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 006040Е, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20 вересня 2025 року близько 07 год. 40 хв. ОСОБА_1 в ППр «Шегині», слідуючи на вихід з України, самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, порушив рядність руху та прослідував на вхід в Україну, чим порушив режим в пункті пропуску через ДКУ, зокрема вимоги абзацу 7 пункту 2.9 розділу 2 «Порядку дій посадових осіб ООДК ДПСУ, щодо установлення режиму в ППр через ДК, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів та служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у забезпеченні режиму в ППр через ДК», затвердженого наказом АДПСУ від 29 серпня 2011 року за №627 та абзацу 7 підпункту 3.6 пункту 3 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31 липня 2020 року №136-од. «Про режим в міжнародному пункту пропуску для автомобільного сполучення «Шегині» та зони ПК», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП.

Згідно статті 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду-виїзду тягне за собою накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 1710-VI передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно статті 8 Закону № 1710-VI режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.

За приписами статті 26 Закону № 1710-VI, режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Підпунктом 2.14 Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю, або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 627 від 29.08.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2011 року за № 1117/19855 (далі Порядок № 627) встановлено, що у зонах прикордонного контролю встановлюються додаткові режимні правила, які визначаються окремим розділом у наказі начальника органу охорони державного кордону про визначення зон прикордонного контролю.

Відповідно до статті 34 Закону № 1710-VI громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України .

Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України (стаття 35 Закону № 1710-VI).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 627, режим у пунктах пропуску для міжнародного та міждержавного сполучення встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону за погодженням з начальником митного органу та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Пунктом 2.9 Порядку №627 під час перебування у пунктах пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється: самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку; без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску; під час проходження визначених законодавством видів контролю в пункті пропуску вживати алкогольні напої та палити в не відведених для цього місцях; своїми діями та розміщенням транспортних засобів, багажу (вантажів) створювати перешкоди для виконання службових обов`язків працівниками контрольних органів і служб, обслуговуючим персоналом транспортних засобів, проходження пасажирами визначених видів контролю; пошкоджувати чи виводити з ладу елементи огорожі, технічні пристрої та обладнання, інформаційні щити та інше майно пункту пропуску; порушувати рядність руху, встановлену дорожньою розміткою, змінювати напрям руху в`їзд/виїзд, перевищувати швидкість руху, здійснювати проїзд без зупинки лінії паспортного контролю, зупиняти транспортні засоби в не визначених місцях; перебувати в пункті пропуску без документів на право перетинання державного кордону; відкривати двері вагонів до закінчення прикордонного та митного контролю; починати рух транспортного засобу до закінчення прикордонного контролю і без дозволу посадової особи підрозділу охорони державного кордону.

Тобто вищевказаними нормативними актами регламентовано установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням. Громадяни в свою чергу зобов`язані додержуватись режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 справа №537/4012/16-а, від 08.11.2018 справа № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 справа № 743/1128/17, від 15.11.2018 справа № 524/7184/16-а.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання не містить посилання на докази, як і не надано представником відповідача в ході розгляду справи жодних доказів того, що позивач ОСОБА_1 20 вересня 2025 року близько 07 год. 40 хв. в ППр «Шегині» порушив рядність руху, чим порушив режим в пункті пропуску через ДКУ, зокрема вимоги абзацу 7 пункту 2.9 розділу 2 «Порядку дій посадових осіб ООДК ДПСУ, щодо установлення режиму в ППр через ДК, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів та служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у забезпеченні режиму в ППр через ДК», затвердженого наказом АДПСУ від 29 серпня 2011 року за №627 та абзацу 7 підпункту 3.6 пункту 3 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31 липня 2020 року №136-од. «Про режим в міжнародному пункту пропуску для автомобільного сполучення «Шегині» та зони ПК», та чим відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП.

За даних обставин, начальником групи контролю другої лінії та поглибленої перевірки документів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП, як і не дотримано представником відповідача обов`язку в ході розгляду справи в суді щодо надання суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.202 КУпАП, що є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, ненадання представником відповідача в ході розгляду справи доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Оскільки в ході розгляду справи встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, як і не встановлено можливості отримання доказів протилежного, зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн. необхідно стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статями 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення №006040Е від 20.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.202 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.