Справа № 120/15446/25
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Вінниця

04 листопада 2025 р. Справа № 120/15446/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Томчук А.В., розглянувши письмово заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

03.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. Так, заявник просить вжити заходити забезпечення позову шляхом заборони будь-яким територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), їх посадовим особам і уповноваженим представникам, вчиняти дії щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник заявника - адвокат Грабік О.А. вказує на очевидну протиправність рішення відповідача, прийнятого у формі протоколу, від 02.09.2025 № 66, про відмову військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п. 13 частини 1 статті 23 Закону України № 3543-ХІІ.

Як вказано у заяві про забезпечення позову, позивач має визначене законом право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яке обумовлене наявністю у його матері статусу особи з інвалідністю ІІ групи, а також відсутністю інших осіб, які можуть та могли б здійснювати за нею догляд (утримувати її).

Очевидна протиправність оскаржуваного рішення, на переконання представника, підтверджується рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 року у справі № 120/15432/24.

На виконання цього рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 вже надавав ОСОБА_1 відстрочку від призову на підставі абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" строк дії якої збіг 07.09.2025.

В подальшому, після повторного звернення із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, хоча жодні обставини не змінились, що вказує на фактичне ігнорування відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24.

Представник позивача звернула увагу, що свідоме ігнорування територіальним центром як норм чинного законодавства, так і висновків зазначеного судового рішення, а також встановлених ним обставин, які не підлягають повторному доказуванню, слугуватиме підставою для повторного звернення до суду з позовом про надання відстрочки.

На думку заявника, у разі невжиття заходів забезпечення позову правовідносини перейдуть у нову правову площину, що унеможливить відновлення порушеного права позивача.

Окрім того, представник ОСОБА_1 звертає увагу суду на ту обставину, що згідно даних застосунку "Резерв+" заявник з 15.09.2025 перебуває у розшуку органами Національної поліції України через неуточнення військово-облікових даних, що в свою чергу також заперечується останнім.

Водночас, на переконання заявника, як рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.09.2025 № 66 так і дії щодо подання ОСОБА_1 у розшук через невиконання обов`язку з уточнення військово-облікових даних, свідчать про можливість вчинення відповідачем відносно позивача мобілізаційних дій, незважаючи на наявність гарантованого Законом та підтвердженого судовим рішенням у справі № 120/15432/24, права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тому звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Беручи до уваги те, наведені вище положення процесуального законодавства, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, зазначаю про наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша).

Згідно пунктів 1, 2 частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Так, суддею встановлено, що ОСОБА_1 , з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації уже звертався 23.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як особі, яка здійснює утримання своєї матері з інвалідністю ІІ групи.

До поданої заяви ним було долучено наступні документи (копії): паспорт і код позивача; свідоцтво про народження позивача; паспорт і код матері позивача - ОСОБА_2 ; довідка МСЕК 12ААГ № 693946 та пенсійне посвідчення матері позивача; довідку про спільне проживання позивача з мамою від 22.07.2024; свідоцтво про розірвання шлюбу матері позивача; нотаріально посвідчена заява матері позивача про наявність у неї єдиної дитини, яким є позивач та відсутність зареєстрованого шлюбу.

Однак, за результатами розгляду заяви протоколом від 27.09.2024 № 31 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю І чи ІІ групи відповідно до Додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

Позивач не погодившись із таким рішенням, оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 27.09.2024 № 31, про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що долучених до заяви позивача документів було цілком достатньо для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, адже такі документи підтверджують як наявність одного з батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, так і те, що матір позивача не має інших осіб з числа невійськовозобов`язаних, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати, а тому оскаржуване рішення про скасування наданої позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24 не потребують доказування та є обов`язковими до врахування, у тому числі й для територіального центру комплектування.

Водночас, після завершення строку дії відстрочки, наданої позивачу на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До заяви були долучені всі документи, передбачені чинним законодавством, аналогічні тим, що подавалися ним раніше у серпні 2024 року та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24.

Представник позивача наголошує, що відповідач свідомо не виконав вимоги чинного законодавства та обов`язкового судового рішення у справі № 120/15432/24, яким уже було підтверджено наявність у нього права на відстрочку. Попри подання всіх необхідних документів та дію норм пунктів 57 58-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 519 від 06.05.2025, які передбачають автоматичне продовження відстрочки без повторного звернення, відповідач безпідставно відмовив у її наданні.

На переконання представника позивача, такі дії свідчать про ігнорування норм закону й принципу обов`язковості судових рішень, що обумовило необхідність повторного звернення позивача до суду з метою захисту свого права на відстрочку від призову відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Cлід зазначити, що обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову заявник наголошує на наявності у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю

При цьому, відповідно до частини 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці. При цьому особа, яка має право на відстрочку і бажає скористатись цим правом, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

За своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується, в тому числі, виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Фактично, у разі задоволення позову в цій справі, не можливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву, що є неприпустимим.

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 09.07.2024 № 120/601/24 та від 12.12.2024 та №120/12717/24.

Більше того, у постанові від 05.02.2025 № 160/2592/23 Верховний Суд вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у разі призову позивача на військову службу під час мобілізації до розгляду та вирішення справи, подальша реалізація його права на відстрочку стане юридично неможливою через набуття ним статусу військовослужбовця.

Це унеможливить як ефективний судовий захист, так і виконання рішення суду, що суперечить принципу доступу до правосуддя.

Суд враховує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2025 у справі № 120/15432/24 підтверджено право позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Незважаючи на це, відповідач повторно відмовив у наданні відстрочки, всупереч висновкам суду.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є об`єктивно необхідним для збереження існуючого правового стану до моменту остаточного вирішення спору.

У разі ж відсутності таких заходів, існує реальна загроза порушення права позивача, що не підлягатиме ефективному відновленню в майбутньому, зокрема, у зв`язку з імовірністю його призову на військову службу, після чого надання відстрочки стане юридично неможливим.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для гарантування реального й дієвого судового захисту прав позивача.

З огляду на незворотність процедури мобілізації та набуття особою статусу військовослужбовця, лише своєчасне вжиття заходів забезпечення позову може гарантувати ефективний судовий захист та забезпечити виконання рішення суду.

Тобто, в контексті наведених норм та встановлених обставин, суд визнає обґрунтованими аргументи заявника, що невжиття заходів забезпечення очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких заявлено позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне задовольнити заяву позивача та забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 120/15446/25.

Водночас суддя відмовляє в задоволенні заяви в частині заборонити будь-яким територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки здійснювати дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки позивачем не конкретизовано суб`єкта якому слід заборонити вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, тоді як конкретний спосіб в який позивач просить забезпечити позов має співвідноситись з заявленими позовними вимогами, а заходи мають бути співмірними та обґрунтованими. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Також суддя вважає за необхідне звернути увагу заявника та осіб, яких стосуються заходи забезпечення позову, на те, що згідно частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до частини восьмої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини другої статті 153 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

За приписами статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановляння незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 120/15446/25.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 156 КАС України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направити для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Томчук Андрій Валерійович