Справа № 947/38899/25
Суддя: Гниличенко М. В.
Дата ухвалення: 2025-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_______________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-аз/947/10/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

04.11.2025 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Барвенка Ярослава Віталійовича про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

15.10.2026 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху, та повідомлено про необхідність виправити зазначені у вказаній ухвалі недоліки позову протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

03.11.2025 року на виконання ухвали суду було подана заява про усунення недоліків та уточнений позов.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

23.10.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Барвенко Я.В. подав заяву про забезпечення позову, якою просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії: ЕНА № 5880426 від 06.10.2025 року інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бабенко Олександр Петрович про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.

Вказану заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що у разі примусового виконання оскаржуваної постанови органами державної виконавчої служби стягується подвійний розмір штрафу у розмірі 1360 гривень, в межах виконання оскаржуваної постанови виконавча служба вдасться до мір зокрема: накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, що належать ОСОБА_1 .

На час набрання законної сили оскаржуваної постанови рішення у даній справі ще не буде прийнято. У випадку встановлення протиправності оскаржуваної постанови позивачу доведеться докласти значних зусиль, часу та витрат, щоб відновити власні права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання постанови. Вважає, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, тому просить задовольнити заяву.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю

Заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, підстави забезпечення позову, передбачені частини 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що примусове стягнення штрафу в порядку виконавчого провадження може призвести до завдання значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності. При цьому, без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд погоджується з тим, що оскаржувана постанова є самостійним виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби в будь-який час в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому суд зазначає, що строк пред`явлення постанови поліції про накладення штрафу за ч.3 ст.122 КУпАП для виконання становить три місяці з дня її винесення. Якщо така постанова не була звернена до виконання протягом цього терміну, вона втрачає юридичну силу. У разі оскарження постанови перебіг цього строку зупиняється до розгляду судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження"передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Закон передбачає добровільне виконання постанови поліції протягом 15 днів, у разі несплати штрафу він підлягає стягненню органами державної виконавчої служби.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій передбачені статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження». У вказаній статті не передбачено можливість зупинити вчинення виконавчих дій у разі оскарження в судовому порядку постанов органів патрульної поліції.

У Законі України «Про виконавче провадження» взагалі відсутні норми, які б передбачали можливість зупинення вчинення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження у випадку оскарження в судовому порядку, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

За приписами частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Суд вважає, що державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення, тому решта коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно користуватися ними.

Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем, проте сам по себе факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та можуть у подальшому обмежити його права шляхом накладення арешту на грошові кошти в банківських установах, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, суд при розгляді заяви про забезпечення позову у справах про оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, має оцінювати всі обставини у сукупності, зокрема суму штрафу, майновий стан позивача, чи було пред`явлено постанову поліції до виконання, чи відкрито виконавче провадження тощо.

Також суд вважає, що доводи позивача про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, є припущеннями позивача з посиланням на ймовірність у подальшому мати обмеження у вигляді арешту коштів державною виконавчою службою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

При цьому суд зазначає, що сума штрафу є незначною 680,00 грн., відсутні відомості на підтвердження майнового стану позивача, на час розгляду справи встановлено, що постанову поліції не пред`явлено до виконання та виконавче провадження не відкрито, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, представником позивача не обґрунтовано, що невжиття таких заходів, як зупинення дії оскаржуваної позивачем постанови поліції, зумовить настання негативних і незворотних для нього наслідків, заява ґрунтується на припущеннях, відсутні докази про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту й унеможливити поновлення порушених прав позивача, та з дотриманням балансу прав обох сторін, суд вважає відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150, 294, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Барвенка Ярослава Віталійовича про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.11.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко