Справа № 380/3436/25
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 рокусправа № 380/3436/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді за участю: секретаря судового засідання - Морської Галини Михайлівни Сенчука Л.Ю.,
представника позивача - представника позивача - представника відповідача -Охмака М.В., Пержоли В.С., Переходень О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференцзв`язку у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини Міністерства оборони України НОМЕР_1 про скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини Міністерства оборони України НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить :

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 ) від 17.12.2022 № 2569-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному прибутті з лікування на службу рядового ОСОБА_1 » та зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 утримані з його грошового забезпечення кошти у розмірі 135 238,95 грн.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не проведення виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 таких видів грошового забезпечення: - місячного грошового забезпечення за листопад 2022 року; - місячного грошового забезпечення за грудень 2022 року; - місячного грошового забезпечення за травень 2023 року; - грошової компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; - грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; - одноразової грошової допомоги по звільненню за 01 календарний рік 01 місяць у загальному розмірі 200 000 грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 такі види грошового забезпечення:- місячне грошове забезпечення за листопад 2022 року; - місячне грошове забезпечення за грудень 2022 року; - місячне грошове забезпечення за травень 2023 року; - грошову компенсацію за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; - грошову компенсацію за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; - одноразову грошову допомогу по звільненню за 01 календарний рік 01 місяць у загальному розмірі 200 000 грн.

Ухвалою від 25.02.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 03.03.2025 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 07.04.2025.

Протокольними ухвалами від 07.04.2025, 05.05.2025 підготовче провадження відкладено.

Ухвалою від 28.05.2025 підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 11.06.2025.

Увалами від 11.06.2025, 28.07.2025 у судових засіданнях оголошені перерви.

Ухвалою від 28.07.2025 суд доручив Рівненському окружному адміністративному суду допитати в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 03.09.2025 суд поновив провадження у справі, судове засідання призначив на 01.10.2025.

Ухвалою від 01.10.2025 у судовому засіданні оголошена перерва до 22.10.2025.

У судовому засіданні 22.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 25.04.2023. Під час військової служби він отримав бойове травмування. Позивачу було надано військовою частиною НОМЕР_1 копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.04.2023 № 1192-ОД «Про результати проведення службового розслідування для встановлення причин та умов бойового травмування рядового ОСОБА_1 ».

Позивач стверджує, що після отримання бойової травми 16.04.2022 проходив тривале лікування спочатку у медичних закладах стаціонарно, а потім амбулаторно у різних лікарів, про що повідомляв безпосереднє керівництво як письмово, так і особисто, з`являючись у військову частину.

Проте 03.11.2022 наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 1598/АД щодо позивача призначене службове розслідування за фактом несвоєчасного прибуття із лікування.

У наказі в/ч НОМЕР_1 від 17.12.2022 року № 2569-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному прибутті з лікування на службу рядового ОСОБА_1 » вказано, що Позивач, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, після лікування з медичного закладу 03 липня 2022 року до військової частини не з`явився, перебуваючи поза місцем проходження військової служби (з 03 липня 2022 року до 03 листопада 2022 року) використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, поки 03.11.2022, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно з`явився до місця військової служби, чим допустив кримінальне правопорушення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб (ст. 407 КК України). У наказі вказується, що внаслідок цього виникла переплата грошового забезпечення у період з 03.07.2022 по 03.11.2022 у сумі 135 238,95 грн.

Позивач стверджує: «… перебуваючи у стані безперервного лікування у лікарів різних спеціальностей у мм. Львові, Трускавець ОСОБА_1 подав у липні 2022 року рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 про те, що з 10 червня 2022 року по 03 липня 2022 року він був на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також знаходився на реабілітації в АДРЕСА_1 . У рапорті останній вказав також, що 07 липня 2022 року він продовжив лікування звертаючись до професора ОСОБА_5 (як вказано вище за рекомендацією самих лікарів), про що повідомив командування в/ч НОМЕР_1 шляхом направлення до частини медичних висновків Новою поштою по причині фізичної неможливості прибути особисто. У рапорті він зазначив і те, що дане лікування проходив протягом одного місяця, але оскільки лікування на дало бажаних результатів, виникла необхідність продовжити подальше лікування, тому що він має проблеми із втратою пам`яті і орієнтацією в часі (додаток 26 до позову). Експрес накладна «Нова пошта» про відправлення ОСОБА_1 на адресу в/ч НОМЕР_1 документів (рапорту та медичних документів про перебування на лікуванні і стану здоров`я ОСОБА_1 ) від 28.07.2022 року підтверджує факт отримання військовою частиною НОМЕР_1 цих документів. Окрім вказаного рапорту і направлення до в/ч НОМЕР_1 медичних документів та повідомлення командування за правилами військових статутів про свій стан здоров`я і місцезнаходження (у м. Львові за місцем проживання), ОСОБА_1 було подано особисто до в/ч НОМЕР_1 інший рапорт від 14.07.2022 у якому останній вкотре повідомив про погіршення стану свого здоров`я, що унеможливлює подальше проходження військової служби, зазначивши медичні висновки і діагнози. У рапорті військовослужбовець висловив прохання не порушувати його права та надати можливість пройти військово-лікарську комісію для встановлення придатності до військової служби для чого попросив видати в установленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, службову характеристику для проведення медичного огляду (додаток 31 до позову). Тобто, цей рапорт подавався у самій військовій частині ОСОБА_1 , оскільки під час лікування останній відвідував частину і у разі необхідності (коли перебував на амбулаторному лікуванні) зі сторони командування в/ч НОМЕР_1 надавався дозвіл про відвідування лікарів відповідних спеціальностей у АДРЕСА_2 та проведення необхідного лікування. Зазначаю також, що незважаючи на подані до в/ч НОМЕР_1 вказані рапорти і медичні документи ОСОБА_1 , по мірі можливості за станом здоров`я, особисто з`являвся протягом липня - листопада 2022 року до місця служби (у в/ч) та повідомляв про стан здоров`я. Будь-яких заперечень чи зауважень з боку командування в/ч НОМЕР_1 не виникало…».

Із вказаних підстав вважає, що не допустив СЗЧ, тому спірний наказ є протиправним.

Позивач та представники позивача у судовому засіданні підтримали позов, просили суд його задовольнити.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що військовослужбовець призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію». ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 25.04.2023 (28 квітня 2023 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №154 від 09.06.2022 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_6 вважати таким, що вибув на лікування у ВМКЦ ЗР на лікування та виключити з продовольчого забезпечення. Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 від 03 листопада 2022 року, 03 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_8 з`явився до місця проходження військової служби військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та повідомив, що перебував на лікуванні з 10 червня 2022 року по 03 липня 2022 року та з його слів продовжував лікування дома. У цьому ж рапорті просив зарахувати рядового ОСОБА_9 на продовольче забезпечення.

На підставі рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 наказом №1598-ОД від 03.11.2022 року було призначене службове розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному поверненню з лікування. За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №2569-ОД від 17 грудня 2022 року «Про результати проведення службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному поверненні з лікування рядового ОСОБА_10 ».

Факт самовільного залишення місця служби в період з 03 липня 2022 року по 3 листопада 2022 року колишнього механіка-водія 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати встановленим. Отже, на підставі пункту 5 розділу ХІV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 року №745/32197 за відсутність на службі без поважних причин терміном до 10 діб не виплачувалась премія за особистий внесок у загальні результати служби стрільцю-санітару 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 позивачу за липень , серпень, вересень, жовтень та листопад 2022 року в повному обсязі. А також відповідно до пункту 10 Рішення МОУ НР 248/1298 від 25 березня 2022 року за відсутність на службі без поважних причин терміном до 10 діб позивачу не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за липень , серпень, вересень, жовтень та листопад в повному обсязі.

Стверджує: «…так як факт самовільного залишення підтвердився, було під час проведення розслідування підняте питання грошового забезпечення та встановлено, що за весь період СЗЧ позивачу було нараховане грошове забезпечення за період самовільного залишення частини. Таким чином було здійснено коригування нарахованого та виплаченого грошового забезпечення. … Звертаю увагу, що ні в матеріалах службового розслідування ні в додатках до позовної заяви позивачем не надано жодного медичного документу підтверджуючого про перебування його на стаціонарному лікуванні чи відпустці за станом здоров`я після останньої виписки 03 липня 2022 року…».

Представниця відповідача у судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, у якому вказав на недоліки у документах, надісланих відповідачем відсутність дати складання, неправильне зазначення посади позивача тощо. Стверджує, що позивачу взагалі не доводився факт призначення стосовно нього службового розслідування (СЗЧ), не складався акт відмови надавати пояснення, йому не пропонувалося надавати докази чи пояснення. Також послався, що «…єдиним належним і допустимим доказом існування факту службового розслідування стосовно позивача у 2022 році можуть бути листи (повідомлення) які направлялися цією в/ч НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_11 до ДБР і ВСП, тому що звернення позивача до Офісу Генерального прокурора із заявою про ознаки службових правопорушень є доказом, що саме ОСОБА_1 намагався відкриття кримінального провадження…».

Просив суд задовольнити позов.

Представниця відповідача надіслала заперечення на відповідь на відзив, де зазначила, що позивач, повернувшись із лікування 03.11.2022 не надав жодного підтверджуючого документа, що він перебував на лікуванні у період із 03.07.2022 до 02.11.2022. Також вказала: «… Питання одноразової допомоги для військової частини НОМЕР_1 є не зрозумілим, що саме має на увазі представник позивача, можливо це втрата працездатності, то це питання Медикосоціальної експертної комісії які визначають втрату працездатності та за рішенням Міністра Оборони України (на сьогоднішній день зміни в законі Міністерство ветеранів) надаються виплати…».

Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 25.04.2023.

28 квітня 2023 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_6 , призваного по мобілізації через ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 04 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час військової служби позивач отримав бойове травмування.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №154 від 09.06.2022 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_6 - вважати таким, що вибув на лікування у ВМКЦ ЗР та виключити з продовольчого забезпечення.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №248 від 09.09 2022 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_6 - зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта Ігора ТРУСИЛА від 03 листопада 2022 року, 03 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_8 з`явився до місця проходження військової служби військової частини НОМЕР_1 та повідомив, що перебував на лікуванні з 10 червня 2022 року по 03 липня 2022 року та з його слів продовжував лікування дома. У цьому ж рапорті просив зарахувати рядового ОСОБА_9 на продовольче забезпечення.

На підставі зазначеного рапорту, командиром військової частини НОМЕР_1 наказом №1598-ОД від 03.11.2022 призначене службове розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному поверненню з лікування ОСОБА_1 .

Офіцером резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_12 було проведено службове розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1598-ОД від 03.11.2022.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 виданий наказ №2569-ОД від 17 грудня 2022 року «Про результати проведення службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному поверненні з лікування рядового ОСОБА_10 ».

У наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 17.12.2022 року № 2569-ОД вказано, що позивач «…усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, після лікування з медичного закладу 03 липня 2022 року до військової частини не з`явився, перебуваючи поза місцем проходження військової служби (з 03 липня 2022 року до 03 листопада 2022 року) використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, поки 03.11.2022, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно з`явився до місця військової служби, чим допустив кримінальне правопорушення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб … Даний військовослужбовець свого безпосереднього командира повідомив, що лікується, а сам час проводив на власний розсуд. Внаслідок чого виникла переплата грошового забезпечення у період з 03 липня 2022 року до 03 листопада 2022 року. Згідно розрахунків місячного грошового забезпечення за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2022 року загальні сума переплати складає 135238,95 …».

«…2. Факт самовільного залишення частини з 03 липня 2022 року по 3 листопада 2022 року колишнім механіком-водієм 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати встановленим. …».

Також на підставі пункту 5 розділу ХІV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 року №745/32197 , за відсутність на службі без поважних причин терміном до 10 діб позивачу не виплачувалась премія за особистий внесок у загальні результати служби стрільцю-санітару 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 позивачу за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2022 року в повному обсязі.

А також відповідно до пункту 10 Рішення МОУ НР 248/1298 від 25 березня 2022 року за відсутність на службі без поважних причин терміном до 10 діб позивачу не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад в повному обсязі.

«… утримати суму переплати грошового забезпечення сумі 135 238,95 грн….».

Звернувшись до суду, позивач стверджує, що не залишав самовільно військову частину, а весь період до 03.11.2022 перебував на лікуванні у різних лікарів, про що повідомляв командування як усно так і письмово, надсилаючи рапорти.

Надаючи оцінку позиціям сторін у цій справі, суд застосовує наступні правові норми.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні запроваджений воєнний стан, який дії на час розгляду справи.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно статті 12 цього Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 16 цього Статуту встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно статті 127 цього Статуту солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Статтею 128 цього Статуту встановлено, що солдат зобов`язаний: зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників); бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Відповідно до статті 200 цього Статуту розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно статті 3 Дисциплінарного Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

Статтею 4 Дисциплінарного Статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного Статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Описуючи СЗЧ (самовільне залишення позивачем військової частини) відповідач послуговується визначенням СЗЧ, що міститься у КК України.

Статтею 407 Кримінального кодексу України передбачено, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, - караються триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, - караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Диспозиція кожної із наведених правових норм містить обов`язкову умову - залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу БЕЗ ПОВАЖНИХ ПРИЧИН.

Суд зауважує, що відповідач під час проведення службового розслідування не надав належної оцінки поважності причин прибуття позивача із лікування 03.11.2022.

Акт службового розслідування містить твердження, що позивач «…свого безпосереднього командира повідомив, що лікується, а сам час проводив на власний розсуд…».

Тобто командування військової частини було обізнане, що позивач перебуває на лікуванні після отриманого бойового поранення.

Разом із тим, суд не погоджується із таким висновком, що позивач проводив час на власний розсуд «…усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків…» та своєчасно без поважних причин не прибув до ВЧ, оскільки матеріалами справи підтверджено тривале лікування позивача, а саме:

- згідно із первинною медичною карткою (невідкладна допомога) та Виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 679 від 22.04.2022 наданим Зведеним медичним загоном м. Павлоград проведено лікування хворого та рекомендовано надати зменшений обсяг фізичного навантаження. Діагноз- акуборотравма;

- після проведення обстеження і МРТ головного мозку лікарем рентгенологом ОСОБА_13 02.05.2022 зроблено висновок: «підтверджено гемосидерин-вмісне вогнище правої півкулі мозочка та рекомендовано консультація нейрохірурга»;

- медичним закладом охорони здоров`я в/ч НОМЕР_4 у Виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2454 від 02.07.2022 2454 вказано діагноз: «внутрішньо шумове порушення мозку після вибухової травми, остеохондроз шийного відділу з больовим синдромом з рекомендацією лікування лікарем військової частини»;

- після проведення 07.07.2022 поліклінічним відділенням № 1 1-ї Міської клінічної лікарні ім. Князя Лева тональної порогової аудіометрії зроблено висновок: «двобічне порушення органів звукосприймання, діагноз: двобічне НСП I ступеня»;

- Військово-медичним центром Західного Регіону (м. Львів) у Перевідному Епікризі із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7280-245 від 16.06.2022 вказано повний діагноз та результати обстежень на момент виписки «основний: внутрішньомозкова венозна ангіома правої півкулі мозочка після вибухової травми. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» та «супутні: зокрема, деформуючий спондильоз шийного відділу хребта з больовим синдромом, ангіопатія сітківок обох очей» та надано рекомендацію переведення на наступний етап лікування реабілітацію у госпіталь м. Трускавець»;

- Львівським онкологічним регіональним лікувально-діагностичним центром видано довідку про те, що ОСОБА_1 дійсно знаходився у цьому Центрі на лікуванні з 25.05.2022 по 03.06.2022 та рекомендовано з`явитися повторно 06 червня 2022 року;

- згідно із довідкою №1 від 15 липня 2022 року ОСОБА_1 звертався в ЛОР-відділення 1 міську клінічну лікарню ім. Князя Лева м. Тернопіль

- 08.08.2022 позивач отримував консультацію лікаря ОСОБА_14 .

Також позивач проходив тривале лікування у професора ОСОБА_5 (м. Тернопіль, ЛОР відділення обласної лікарні, що підтверджується записами від 15.07.2022, 30.09.2022, 26.01.2023.

Також суд враховує, що відповідач був обізнаний із тим, що ОСОБА_1 проходить лікування після отримання бойового поранення та не звертався до нього про надання підтверджуючих документів до 03.11.2022.

Матеріали справи містять рапорти позивача від 03.11.2022, де він повідомляє про своє триваюче лікування та зазначає, що має проблеми із втратою пам`яті і орієнтацією в часі, постійні головокружіння і болі.

Також суд зауважує, що 04.12.2024 позивачу встановлена 3 група інвалідності, у тому числі з урахуванням довідки 16 Регіональної ВЛК від 14.11.2024 № 3424, якою встановлено, що позивач 16.04.2022 отримав мінно-вибухову травму (бойове поранення), пов`язану із захистом Батьківщини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував поза межами служби без поважних причин, оскільки матеріали справи свідчать про проходження ним лікування після отриманого бойового поранення.

Відтак наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 № 2569-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному прибутті з лікування на службу рядового ОСОБА_1 » належить скасувати.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Наслідком прийняття спірного наказу було утримання із грошового забезпечення позивача суми 135238,95 грн. це сума грошового забезпечення за період 04.07.2022 02.11.2022, яка була нарахована позивачу військовою частиною у спірний період, а у подальшому вирахувана, після проведення службового розслідування на підставі наказу від 17.12.2022 № 2569-ОД.

Суд витребував у відповідача довідку про нараховані та утримані суми грошового забезпечення за спірний період у розрізі складових.

Із наданої відповідачем довідки слідує, що позивачу нараховані наступні суми грошового забезпечення:

у липні 2022 45046,41грн;

у серпні 2022 45095,20 грн;

у вересні 2022 45311,00 грн;

у жовтні 2022 45311,22 грн;

у листопаді 2022 00,00 грн;

у грудні 2022 00,00 грн;

у січні 2023 66586,47 грн;

у лютому 2023 12062,04 грн;

у березні 2023 20723,11 грн;

у квітні 2023 21329,25 грн;

у травні 2023 89298,19 грн.

Із вказаних сум на підставі наказу від 17.12.2022 № 2569-ОД були утримані наступні:

у січні 2023 25000,0 грн;

у лютому 2023 4500,0 грн;

у березні 2023 4100,0 грн;

у квітні 2023 6200,0 грн;

у травні 2023 87958,71 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 № 2569-ОД, то наслідок дії цього наказу - утримання із позивача суми переплати грошового забезпечення 135238,95 грн. має бути повернена як незаконно стягнена.

Суд зауважує, що довідка, надана відповідачем, не містить інформації про нарахування позивачу грошового забезпечення за листопад грудень 2022.

Відповідач не повідомив причини такого, зважаючи на те, що позивач із 03.11.2022 зарахований на продовольче забезпечення.

Відтак суд вважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення за листопад - грудень 2022 року.

Разом із тим суд вважає помилковим посилання позивача на не нарахування йому грошового забезпечення за травень 2023, оскільки як слідує із довідки, таке грошове забезпечення було нараховане у сумі 89298,19 грн., та утримане на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 № 2569-ОД у сумі 87958,71 грн.

У наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.04.2023№ 107, яким ОСОБА_1 , виключили із списків особового складу військової частини, зазначено:

«…виплатити грошову компенсацію за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. …

…надати грошову компенсацію за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік. …

… виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 17 вересня 2014 року№ 460 за 01 календарний рік 01 місяць…».

Суд зауважує, що позивачу у травні 2023 нарахована компенсація за невикористані дні відпусток у сумі 39103,35 грн., відтак відсутні підстави стверджувати про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не проведення виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 грошової компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік.

Також у травні 2023 позивачу нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 11091,21 грн.

Відповідно до п. 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Позивач не навів суду обґрунтувань своєї вимоги про розмір допомоги , яку просить нарахувати - 200000,0 грн.

Відтак із урахуванням встановлених обставин та наведеної норми постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 2 КАС України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 № 2569-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли несвоєчасному прибутті з лікування на службу рядового ОСОБА_1 ».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) утримане грошове забезпечення у розмірі 135 238,95 грн.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) грошового забезпечення за листопад, грудень 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за листопад, грудень 2022 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 92.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 03 листопада 2025 року.

СуддяМорська Галина Михайлівна