Справа № 460/10856/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2025 року м. РівнеСправа №460/10856/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить: визнати протиправним рішення відповідача від 09.01.2025 №45 про відмову позивачу у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 26.07.1984 по 01.06.1986 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ; зарахувати до страхового стажу позивача період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.07.1999 по 08.01.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ; виплатити суму пенсійних виплат, починаючи з дати подання документів на призначення пенсії, а саме з 11.12.2024, які мали бути нараховані і виплачені згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який до 01.12.2015 відносився до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія). Позивач проживає на такій території понад 30 років. 11.12.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону. Позивач вважає, що з отриманням статусу потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням категорії 4, вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Зазначила, що для призначення пенсії вона має необхідну кількість років страхового стажу. Крім того, незарахування відповідачем до страхового стажу періоду її навчання з 26.07.1984 по 01.06.1986 та періоду виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.07.1999 по 08.01.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач вважає незаконним. Позивач зауважила, що не може відповідати за роботу працівників Березнівського районного центру зайнятості і за те, що їхні дані різняться із фактичними даними в її трудовій книжці. Щодо навчання в ПТУ при фабриці імені Н. С. Абельмана в місті Коврові Володимирського району Московської області РФ, то крім записів у трудовій книжці ніяких доказів більше надати не може. За наведених обставин, вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 27.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Відповідач зауважив, що початкова величина до позивача не застосовується, оскільки доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні посиленого радіологічного контролю матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 2 роки. Для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років (у разі підтвердження права на відповідне зниження) необхідний страховий стаж повинен становити не менше 26 років. Страховий стаж позивача становить 29 років 11 місяців 24 дні. Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4. Згідно з довідкою № 778 від 04.12.2024 старостинського округу № 2, с. Зірне, Березнівської міської ради, Рівненської області позивач проживає і зареєстрована в с. Зірне Березнівського району Рівненської області з 15.12.1988 по даний час, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю. Відповідно до ч. 3 ст. 44, ст. 64 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV, на підставі наказу ГУ ПФУ в Рівненській області від 01.01.2025 № 6 та направлення від 02.01.2025 № 29/КПР проведено перевірку достовірності видачі довідки № 778 від 04.12.2024. Під час перевірки виявлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у с. Зірне з 12.01.1989 по даний час. Рекомендовано видати нову довідку. Старостинським округом № 2, с. Зірне, Березнівської міської ради, Рівненської області видано довідку № 11 від 06.01.2025, що ОСОБА_1 була зареєстрована і проживала в с. Зірне з 12.01.1989. Окрім того, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 26.07.1984 по 01.06.1986 навчалася в ПТУ при фабриці ім. Н. С. Абельмана, з 01.06.1986 по 05.08.1988 працювала на даній фабриці. З 15.08.1988 по 12.12.1988 працювала на Ковровському механічному заводі, що розташований у м. Ковров, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Таким чином, позивачем підтверджено період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 лише 3 роки 11 місяців 19 днів, що не достатньо для визначення права на зниження пенсійного віку. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із зниженням пенсійного віку на 5 років, у зв`язку із непідтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю. Відповідач вважає, що при прийнятті спірного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Рокитне Костопільського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4).

За змістом довідки від 04.12.2024 №778, виданої старостинським округом №2 с. Зірне Березнівської міської ради, позивач зареєстрована та постійно проживає в с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області у періоди з 15.12.1988 по даний час.

Разом з тим, за змістом довідки від 06.01.2025 №11, виданої старостинським округом №2 с. Зірне Березнівської міської ради, позивач зареєстрована та постійно проживає в с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області у періоди з 12.01.1989 по даний час.

11.12.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 09.01.2025 №45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав непідтвердження факту проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 4 роки. Вік позивача 55 років 0 місяців 2 дні. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 11 місяців 24 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період навчання з 26.07.1984 по 01.06.1986 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки відсутні номер та дата видачі атестату; та не враховано період проходження курсів машинопису в 1989 році згідно зі свідоцтвом №47 від 31.07.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про присвоєння кваліфікації;

- до страхового стажу не зараховано період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.07.1999 по 08.01.2000 згідно із записом трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація, що зазначена виплата здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Даний період потребує уточнення, оскільки інформація зазначена в трудовій книжці різниться з довідкою Березнівського управління Рівненської філії Рівненського ОЦЗ від 26.11.2024 №817;

- за результатом акту перевірки достовірності документів, наданих для призначення пенсії про підтвердження факту реєстрації та постійного проживання заявниці в зоні посиленого радіоекологічного контролю від 06.01.2025 №1700-1002-1/94 встановлено розбіжності з даними первинних документів та видано нову довідку від 06.01.2025 №11 згідно з якою підтверджений період проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить - 3 роки 11 місяців 19 днів (з 12.01.1989 по 31.12.1992 - Рівненська область, Березнівський район, с.Зірне), що не достатньо для визначення права на зниження пенсійного віку.

Вважаючи вказане рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення), громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими чинним законодавством.

За змістом п. 2 п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років (абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).

Разом з тим, вищевказане посвідчення не підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років, оскільки відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_4 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, у разі підтвердження факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

Аналізуючи положення абзацу 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.05.2025 у справі № 460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 06.01.2025 №11 позивач з 12.01.1989 по даний час зареєстрована та проживає в с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Зірне Березнівського району Рівненської області відноситься до 4 зони посиленого радіологічного контролю.

При цьому, суд враховує, що пунктом 2 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII у статтю 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац 5 частини другої статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015.

Отже, з 01.01.2015 зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-ХІІ.

Таким чином, довідкою від 06.01.2025 №11 охоплюються період проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю з 12.01.1989 по 31.12.2014.

Суд зауважує, що довідка від 06.01.2025 №11 видана після перевірки органом Пенсійного фонду документів, поданих позивачем для оформлення пенсії, за наслідками якої складено акт від 06.01.2025 №1700-1002-1/94, згідно з яким, зокрема, в погосподарській книзі № 5 по селу Зірне Зірненської сільської ради за 1986-1990 роки на сторінці 53 (в книзі прошнуровано і пронумеровано 186 сторінок) є запис про домогосподарство № 409, голови сім`ї ОСОБА_2 , в членах сім`ї значиться запис про ОСОБА_3 , дочку, ІНФОРМАЦІЯ_1 . В графі "вибув" зроблено запис м. Харків, Ковроткацький завод, без дати. Відмітка про прибуття 12.01.1989. За результатами перевірки довідки від 04.12.2024 № 778 (надалі Довідка) встановлено, що мають місце записи про реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Зірне Березнівського району Рівненської області з 12.01.1989 по даний час, яке до 01.01.2015 було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV зона), що не відповідає даним довідки (в довідці зазначено період з 15.12.1988 по даний час). Рекомендовано видати оновлену довідку.

Враховуючи викладене, суд не враховує довідку органу місцевого самоврядування від 04.12.2024 №778 щодо місця проживання позивача, оскільки довідка від 06.01.2025 №11, яка стосується тієї ж обставини періоду проживання позивача на території с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області, видана цим же органом - старостинським округом №2 с. Зірне Березнівської міської ради, проте пізніше в часі, а відтак містить актуальну інформацію про цю обставину.

Крім того, частина періоду проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю в с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області з 15.12.1988 по 11.01.1989, зазначеного в довідці від 04.12.2024 №778, не підлягає врахуванню для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оскільки така довідка видана не на підставі відомостей, які є у розпорядженні органу місцевого самоврядування.

При цьому, суд не враховує заяви ОСОБА_4 від 11.06.2025 та ОСОБА_5 від 10.06.2025, долучені позивачем до позовної заяви, щодо факту проживання позивача в с. Зірне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області в грудні 1988 року, оскільки факт проживання особи без реєстрації на території зони посиленого радіологічного контролю має юридичне значення, адже від цього можуть залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. Чинним законодавством не передбачено позасудового порядку встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 12.01.1989 по 31.12.2014 - 25 років 11 місяців 20 днів, з яких 3 роки 11 місяців 21 день проживання станом на 01.01.1993.

Оскільки станом на 01.01.1993 позивач не проживала, не навчалася і не працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, то правових підстав для зменшення пенсійного віку та призначення пенсії за абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII вона не набула.

Суд зазначає, що доводи позивача ґрунтуються на тому, що саме посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), є основним документом, який підтверджує факт проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом не менше 4 років до 01.01.1993.

Однак, з підстав, зазначених вище по тексту судового рішення, такі аргументи позивача судом відхиляються, як такі, що не відповідають матеріалам судової справи, а також не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду в зазначеній категорії судових спорів.

Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, не порушуючи прав та законних інтересів особи.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не набула права на призначення пенсії за віком, отже її права та законні інтереси не були порушені відповідачем внаслідок прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні. Отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Перевіряючи правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 26.07.1984 по 01.06.1986 згідно із записом трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Суд враховує, що до набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії було надано трудову книжку серії НОМЕР_3 (дата заповнення 05.06.1986), в якій наявний запис № 1 про те, що позивач з 26.07.1984 по 01.06.1986 навчалася в ПТУ при фабриці ім. Н.С. Абельмана.

Разом з тим, в графі на підставі чого здійснено запис №1 вказано «Атестат» без зазначення його дати та номеру.

Також відсутні відомості про посадову особу, яка внесла відповідний запис, а сам запис не скріплений печаткою.

Таким чином, запис №1 трудової книжки серії НОМЕР_3 не містить повної інформації.

Крім того, відповідно до п. 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Всупереч викладеному, позивач не надала ні органу Пенсійного фонду при зверненні із заявою від 11.12.2024, ні суду при звернення з цим позовом атестата, що підтверджує відомості, зазначені в записі №1 трудової книжки серії НОМЕР_3 (дата заповнення 05.06.1986), або довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки.

В позовній заяві позивач зазначила, що не має можливості надати такі документи.

Суд зауважує, що згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності спірного рішення належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язана підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Подібні висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, згідно з якими: …визначений цією правовою нормою [ч. 2 ст. 77 КАС України] обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п. 47 постанови).

Разом з тим, на підтвердження обставин протиправності незарахування періоду навчання з 26.07.1984 по 01.06.1986, зазначеного в записі №1 трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач жодних доказів не надала.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не зараховано період навчання позивача з 26.07.1984 по 01.06.1986, зазначений в записі №1 трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Що стосується незарахування до страхового стажу позивача періоду виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.07.1999 по 08.01.2000, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. 3 ч 1 ст. 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 (дата заповнення 05.06.1986) суд встановив, що позивач, зокрема:

- 13.07.1999 розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 30 Закону України «Про зайнятість населення». Підстава: наказ №126 від 13.071999 (запис №13);

- 08.01.2000 закінчено виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про зайнятість населення». Підстава: наказ №3 від 10.01.2000 (запис №14).

Будь-яких виправлень чи неточностей вказані записи трудової книжки не містять, при цьому запис №14 засвідчено підписом головного економіста та скріплено печаткою центру зайнятості.

Також вказані записи свідчать, що позивачу здійснювалася виплата матеріальної допомоги по безробіттю з 13.07.1999 по 08.01.2000, а не одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Відтак, покликання відповідача в спірному рішенні від 09.01.2025 №45 на те, що даний період потребує уточнення, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, а його незарахування до страхового стажу позивача протиправним.

Водночас, суд зауважує, що питання зарахування стажу роботи (періоду отримання допомоги по безробіттю) особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії.

Як встановлено судом, звернення позивача з цим позовом до суду зумовлене її незгодою з відмовою органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку та з підставами такої відмови, з метою захисту наявного, на думку позивача, права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку. Однак, дослідженими судом доказами стверджується, що на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідного права не набула, оскільки станом на 01.01.1993 позивач не проживала, не навчалася і не працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, тобто не виконується обов`язкова умова для зменшення пенсійного віку та призначення пенсії за абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII.

З огляду на викладене, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати певний період до її страхового стажу є передчасною, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко