Справа № 420/28251/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28251/24

Суддя першої інстанції: Андрухів В.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 21.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті пенсії за період з 01.04.2014 по 07.08.2022; зобов`язання нарахувати та виплатити йому пенсію за період з 01.04.2014 по 07.08.2022 з компенсацією втрати частини доходів; допущення негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у жовтні 2009 ГУ ПФУ у м.Севастополі позивачу призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак з березня 2014, у зв`язку із тимчасовою окупацією АРК та м.Севастополь, виплата пенсії була припинена. В подальшому, на виконання судового рішення у справі №420/30552/23, ГУ ПФУ в Одеській області взяло позивача на облік та відновило виплату пенсії за вислугою років з 07.08.2022, однак протиправно не виплатило заборгованість пенсії за період з 01.04.2014 по 07.08.2022.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 позов задоволено частково; визнано неправомірними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 01.04.2014 по 07.08.2022; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.04.2014 по 07.08.2022; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги констатував, що передбачені ст.49 Закону України №1058 підстави для припинення виплати позивачу пенсії з 01.04.2014 були відсутні, при цьому судовим рішенням у справі №420/30552/23 було відновлено виплату позивачу пенсії за вислугу років з 07.08.2022, а тому що відповідач, протиправно припинивши позивачу виплату пенсії з 01.04.2014 та не виплачуючи заборгованість після її поновлення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав на передчасність позовних вимог в частині, що стосується нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Стосовно вимог позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначив, що даним рішенням на користь позивача не стягується певна сума пенсії, а покладається обов`язок на відповідача щодо нарахування та виплати заборгованої частини пенсії за спірний період, що не є підставою для негайного виконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що на виконання судового рішення у справі №420/30552/23 позивача взято на облік, відновлено виплату пенсії за вислугою років з 07.08.2022, таким чином зобов`язання щодо перерахунку пенсії виконані в повному обсязі та відсутні підстави щодо нарахування заборгованості пенсії позивачу за період з 01.04.2014 по 07.08.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 29.07.2022 №5105-, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 . /а.с.16/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі №420/13741/22 (набрало законної сили 07.02.2023), зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 07.08.2022 (про взяття на облік як військового пенсіонера, з проханням поновити виплату призначеної пенсії за вислугу років). /а.с. 27-30/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 у справі №420/30552/23 (набрало законної сили 23.04.2024), зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області прийняти рішення, яким взяти на облік, відновити виплату пенсії за вислугою років позивачу, відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII з 07.08.2022.

При цьому, суд відмовив позивачу у задоволенні вимог в частині щодо зобов`язання виплатити йому заборгованість пенсійних виплат з 01.04.2014 з огляду на їх передчасність. /а.с.31-35/

На виконання зазначеного рішення ГУ ПФУ в Одеській області взято позивача на облік та 16.05.2024 відновлено виплату пенсії за вислугою років з 07.08.2022. /а.с.69/

08.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплати йому заборгованість з пенсії за період з 01.04.2014 по 07.08.2022. /а.с.20-21/

05.09.2024 ГУ ПФУ в Одеській області повідомив про відсутність підстав для задоволення заяви. /а.с.25/

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати йому заборгованості з пенсії за період з 01.04.2014 по 07.08.2022 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон України №1058-IV).

Статтею 8 Закону України №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст.4 Закону України №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 Закону України №1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами ст.47 Закону України №1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 46 Закону України №1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано ст.49 Закону України №1058-IV, зокрема ч.1 визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України №1058-VI поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 цього Закону.

Положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (надалі - Закон України №1706-VII) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.4 Закону України №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком №509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Так, матеріали справи не містять рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії позивачу з підстав визначених ст.49 Закону України №1058-IV, навпаки судовим рішенням у справі №420/30552/23 встановлено, що позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього та поновлено його порушене право на отримання пенсії за вислугу років з 07.08.2022 (дати звернення до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії).

За приписами статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» №44277/98).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, не виплачуючи позивачу (після поновлення на виконання судового рішення у справі №420/30552/2 пенсії з 07.08.2022) заборгованість пенсійних виплат за період з 01.04.2014 по 07.08.2022, діяв протиправно.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв