Справа № 320/13849/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Котон Трейд» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Котон Трейд» (далі по тексту позивач, ПП «Котон Трейд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі по тексту відповідач) в якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості від 08.12.2023 №UA 100160/2023/000016/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2023 року між ПП «Котон Трейд», Україна (покупець), та ТОВ «DONOTEX», Республіка Узбекистан (продавець), був укладений контракт № 01-ЕХ на поставку текстильної продукції.

03.11.2023 року продавець та покупець узгодили поставку дев`яти найменувань бавовняної тканини, підписавши специфікацію № 05. Загальна кількість п/м товару 166000, загальна вартість товару 87 120,00 дол. США. Країна походження: Республіка Узбекистан. Умови поставки: СРТ м. Київ, Україна (відповідно до правил Інкотермс 2010). Вартість транспортування з місця завантаження до місця поставки на території України погоджена сторонами на рівні 6 300,00 дол. США. Товар відвантажується на мовах 100% передоплати.

Цього ж дня, продавець виставив покупцю iнвойс (рахунок-фактуру) № 05-ЕХ відповідно до умов, погоджених сторонами у специфікації № 05 до контракту.

13.11.2023 року сторони контракту підписали Додаток № 1, яким виклали контракт в новій редакції двома мовами (українською та російською), залишаючи умови контракту незмінними.

09.11.2023 року товар був завантажений продавцем на автотранспортний засіб обраного ним перевізника держ.номер 27AGJ539/27SN650 з оформленням м/н товарно-транспортної накладної (CMR) № 000170 та книжки МДП (TIR сarnet) № XF.85933381.

05.12.2023 року до відділу митного оформлення № 3 митного поста «Київ центральний» Київської митниці представником імпортера (митним брокером) ПП «СОЛЛО», що діє на підставі договору доручення від 03.06.2016 № С03-6102/06, була подана електронна митна декларація (далі ЕМД) типу «ІМ40ДЕ» (у митному режимі імпорту) на товар «тканина бавовняна в асортименті».

ЕМД прийнята до митного оформлення, їй присвоєний номер 23UA41U8.

Митна вартість товару декларантом визначена за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). До електронної митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості товару митним брокером позивача надані (зазначені відомості про раніше надані) наступні обов`язкові передбачені Митним кодексом України документи: зовнішньоекономічний контракт від 30.01.2023 № 01-ЕХ з виробником (код 4104); додаток № 1 від 13.11.2023 до контракту (код 4103); специфікація до контракту № 05 від 03.11.2023 (код 4103); рахунок-фактура (інвойс) від 03.11.23 № 05-ЕХ (код 0380); транспортні (перевізні) документи, а саме: автотранспортна накладна (CMR) від 09.11.2023 № 000170 (код 0730) та книжка МДП (TIR сarnet) № XF.85933381 (код 0952); декларація митної вартості до ЕМД.

Одночасно з обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості декларантом разом з ЕМД, відповідно до частини 6 статті 53 МК України за власним бажанням були подані митному органу додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: лист-роз`яснення перевізника щодо витрат на транспортування від 04.12.23; переклади комерційних документів на українську мову; комерційну пропозицію від виробника з перекладом на українську мову від 03.11.23; митну декларацію країни відправлення, а також додатково надіслані у складі електронного повідомлення платіжні доручення № 203 від 26.10.23, № 205 від 06.11.23 та № 208 від 14.11.23 на здійснення передоплати за контрактом, а також картки розрахунку за контрактом від 28.11.2023.

Проте, посадовою особою відповідача були запитані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

У відповідь на запит про надання додаткових документів декларантом позивача була надана заява № 1 від 07.12.2023 з поясненнями та всіма можливими наявними додатковими документами, а саме:

1) платіжні доручення про здійснення оплати за товар № 203 від 26.10.23, № 205 від 06.11.23 та № 208 від 14.11.23;

2) картка розрахунку за контрактом від 28.11.2023;

3) виписка банку про підтвердження купівлі валюти та фактичним списанням коштів від 06.12.2023;

4) митна декларація країни відправлення № 0012691 від 09.11.2023;

5) комерційну пропозицію від виробника від 03.11.23;

6) бухгалтерські документи щодо продажу імпортованого товару;

7) сертифікат Укрлегпром № 327 від 18.10.23;

8) інформаційно-аналітичні матеріали Української асоціації підприємств легкої промисловості «Укрлегпром» щодо показників зовнішньої торгівлі України при здійсненні імпортних операцій, що стосуються оцінюваних товарів;

9) інформаційний лист ТОВ «Центр текстиль Україна» щодо цільового використання продукції № 1 від 30.10.2023.

08.12.2023 Київською митницею без урахування додатково наданої інформації та документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100160/2023/000016/2 за другорядним резервним методом такого визначення (шостим методом) (далі по тексту оскаржуване рішення)

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся до суду з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі по тексту МК України), Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що митницею, з посиланням на статтю 64 Митного кодексу України, здійснено розрахунок за другорядним методом визначення митної вартості, яке оформлене рішенням про коригування митної вартості від 08.12.2023 №UA100160/2023/000016/2, відповідно до якого митна вартість лише товару визначена наступним чином:

Товар № 1: тканина бавовняна рогожка вибивна (напечатана), полотняного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 150Р, в кількості 300 рулонів, 15000 м/п. Вартістю 1,056 дол. США за м/п, загальною вартістю 15 840,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 2: тканина бавовняна вибивна (напечатана) вафельного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 160П, щільністю 180 гр/м2 ± 7, шириною 150 ± 2,5см, в кількості 300 рулонів, 15000 м/п. Вартістю 1,07 дол. США за м/п, загальною вартістю 16 050,00 дол. США; тканина бавовняна вибивна (напечатана) вафельного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 160П, щільністю 160 гр/м2 ± 7, шириною 45 ± 2,5см, в кількості 240 рулонів, 12000 м/п. Вартістю 0,41 дол. США за м/ п, загальною вартістю 4 920,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 3: тканина бавовняна невибілена (сурова) саржевого переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 240Д, в кількості 10 рулонів, 1000 м/п. Вартістю 1,2 дол. США за м/п, загальною вартістю 1 200,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 4: тканина бавовняна вибілена, полотняного переплетіння з вмістом бавовни 100%, ситець вибілений, артикул 60М, в кількості 630 рулонів, 63000 м/п. Вартістю 0,27 дол. США за м/п, загальною вартістю 17 010,00 дол. США; тканина бавовняна вибілена, полотняного переплетіння з вмістом бавовни 100%, бязь вибілена, артикул ОТ100, в кількості 100 рулонів, 10000 м/п. Вартістю 0,52 дол. США за м/п, загальною вартістю 5 200,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 5: тканина бавовняна фланель вибілена полотняного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул Ф100, в кількості 200 рулонів, 10000 м/п. Вартістю 0,78 дол. США за м/п, загальною вартістю 7 800,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 6: тканина бавовняна вибілена вафельного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 200, в кількості 600 рулонів, 30000 м/п. Вартістю 0,41 дол. США за м/п, загальною вартістю 12 300,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД ;

Товар № 7: тканина бавовняна бязь сурова полотняного переплетіння з вмістом бавовни 100%, артикул 140, в кількості 100 рулонів, 10000 м/п. Вартістю 0,68 дол. США за м/п, загальною вартістю 6 800,00 дол. США. Код за УКТ ЗЕД .

Щодо ідентифікації попередньої оплати за поставлений товар. Зовнішньоекономічний контракт № 01-ЕХ на поставку текстильної продукції між ПП «КОТОН ТРЕЙД», Україна (покупець), та ТОВ «DONOTEX», Республіка Узбекистан (продавець), був укладений 30.01.2023 року. За цей час сторонами контракту підписано п`ять специфікацій та здійснювались розрахунки за поставлену продукцію.

Для підтвердження здійснення передоплати за поставлений товар в межах контракту № 01-ЕХ від 30.01.2023 (в редакції від 13.11.2023р.), специфікація № 05 від 03.11.2023р. декларантом позивача, відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, були надані банківські платіжні документи (№ 203 від 26.10.23, № 205 від 06.11.23 та № 208 від 14.11.23) та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Додатково в межах дії гарантійних зобов`язань заявою декларанта митниці також були надіслані платіжні документи № 187 від 20.06.2023 та № 193 від 18.08.2023.

Відповідно до картки валютного (USD) рахунку 632 ПП «Котон Трейд» з нерезидентом ООО «DONOTEX» за період дії контракту, з 01.01.2023 28.11.2023, передоплата за поставку товару здійснювалась частинами, та на момент здійснення відвантаження товар був оплачений в повному обсязі.

Вказані первинні документи відповідачем безпідставно не взято до уваги.

Також, додатково для підтвердження митної вартості товару декларантом була надана митному органу митна декларація країни відправлення від 09.11.2023 № 06006/09.11.2023/0012691, відповідно до якої загальна фактурна вартість товарів становить 93420,00 дол.США, що відповідає вартості, яка заявлена в ЕМД, в рахунку фактурі № 05-ЕХ від 03.11.2023 та специфікації № 05 від 03.11.2023 до контракту.

Вказаний документ також не взятий до уваги відповідачем, отже його висновок про відсутність передоплати та неможливість ідентифікації здійсненої оплати за поставлений товар зроблений передчасно та спростовується наданими документами.

Що стосується ненадання декларантом податкових накладних з відмітками про внесення до Електронного реєстру податкових накладних, то такі документи не належать, ані до обов`язкових, ані до додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 53 МК України.

Згідно ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Щодо складових витрат на транспортування товару за умовами поставки CPT м. Київ, Україна, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 4.1. Контракту № 01-ЕХ від 30.01.2023 (в редакції від 13.11.2023) передбачено, що товар поставляється у відповідності до умов, що вказані в специфікації до контракту (згідно ІНКОТЕРМС 2010).

Відповідно до умов специфікації № 05 від 03.11.2023 до контракту товар поставляється з місця завантаження м. Бухара, Республіка Узбекистан, до місця вивантаження м. Київ, Україна, на умовах поставки СРТ м. Київ, Україна (відповідно до правил Інкотермс 2010). Вартість транспортування з місця завантаження до місця поставки на території України погоджена сторонами та виділена окремо у рахунку-фактурі № 05-ЕХ від 03.11.2023 на рівні 6 300,00 дол. США.

Правилами «Інкотермс 2010» в частині груп С (до якої віднесено умови поставки CPT - фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) передбачено, що «C» - терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок.

Тобто, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Враховуючі той факт, що місце призначення знаходиться на території України, а товар був завантажений продавцем на автотранспортний засіб обраного ним перевізника держ.номер 27AGJ539/27SN650 з оформленням єдиної м/н товарно-транспортної накладної (CMR) № 000170 та книжки МДП (TIR сarnet) № XF.85933381, додаткові витрати на здійснення перевезення товару у покупця відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року по справі № 815/1460/18 та від 25.08.2023 року по справі № 810/3516/16.

Таким чином, позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

У даному випадку, під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що ПП «Котон Трейд» надано митному органу ряд первинних документів, які не є обов`язковими, відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження вірно зазначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткові документи декларант зобов`язаний надати за наявності, у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ч. 3 ст. 53 МК України).

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до митного органу були надані всі необхідні документи для підтвердження числові значення складових митної вартості.

Тобто, вказані обставини свідчать про відсутність необхідних умов, передбачених статтею 59 МК України, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та невідповідність ціни товару документам, які надані декларантом, суд зазначає, що оцінюючи подані на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати, у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі № 826/6346/13 (№К/9901/36092/18).

Верховний Суд у постанові від 11.09.2020 року по справі № 820/10288/15 зазначив, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення Київської митниці про коригування митної вартості 08.12.2023 №UA 100160/2023/000016/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами заявлена митна вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 30.10.2025 року