Справа № 289/1482/25
Суддя: Сіренко Н. С.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/289/12/25
Справа №289/1482/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якій просить визнати протиправною і скасувати постанову №7/100 від 12.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з відповідача судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за те, що він своєчасно не подав і не оновив особисті дані, відсутній військовий квиток.

Однак позивач стверджує, що зазначена постанова є незаконною, необґрунтованою і підлягає скасуванню, так як : в постанові невірно вказано особисті дані позивача, із змісту постанови вбачається, що притягнуто « ОСОБА_3 », також невірно вказаний ідентифікаційний номер позивача, отже під час розгляду справи неналежним чином встановлена особа порушника, його анкетні дані та інші відомості про особу. Окрім того, в постанові не вказується безпосередньо дії позивача в контексті наведеного в постанові правопорушення, у тому числі форму вини, а саме суб'єктивну сторону вчиненого правопорушення. Позивача притягнуто до відповідальності без відповідних доказів, постанова не містить посилання на докази, так як їх не існує взагалі, в якості додатку до оскаржуваної постанови є лише протокол. Окрім того, в порушення положень ст. 38 КУпАП позивача притягнуто до відповідальності з порушенням 3-місячного строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як останнім днем строку для уточнення облікових даних припадав на 16.07.2024, натомість протокол складено 03.03.2025, а оскаржувана постанова винесена 12.03.2025, аж на 8 місяць з дня вчинення правопорушення, отже сплинули строки притягнення до адміністративної відповідальності. Окрім того, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (позивача за неприбуття до ТЦК і СП для уточнення даних, їх оновлення) можливе лише за умови неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов'язаних та резервістів їх персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи, що відповідачем не доведено, при цьому позивач має військовий квиток, відмітки про постановку на військовий облік з 2002 року.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.08.2025 було поновлено позивачу пропущений строк на оскарження постанови №7/100 від 12.03.2025, відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06.10.2025. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень (а.с.46). Вказану ухвалу направлено сторонам для відома (а.с.47,63,64), та, в зв`язку із необхідністю дотримання визначених в ухвалі суду строків на подання учасниками справи відзиву, відповіді на відзив, судовий розгляд відкладено на 16.10.2025, про що повідомлено учасників справи.

16.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Так, 03.03.2025 під час перебування позивача в приміщенні сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) було встановлено, що ОСОБА_1 не виконав обов`язок щодо уточнення ним списків персональних даних у визначений законодавством строк, останній зазначив, що він не знав про необхідність оновлення даних, визнавши таким чином факт невиконання обов`язку, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на відсутність доказів є безпідставними, так як доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення наявні в матеріалах справи, зокрема : протокол про адміністративне правопорушення №7/100 від 03.03.2025, відомості та інформація з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з розділу «звірка даних» та пояснення ОСОБА_1 . Посилання позивача на те, що не було належним чином встановлено особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме неправильно зазначено по-батькові « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 », не відповідають дійсності, так як особу ОСОБА_1 було встановлено, в протоколі про адміністративне правопорушення вказані відповідні дані, однак під час підготовки тексту та друку постанови було допущено технічні описки, які можуть бути виправлені в порядку ст. 253 КАС України, тому технічні помилки у рішенні не є підставою для його скасування, оскільки вони не змінили суті та не вплинули на зміст прийнятого рішення. Те ж стосується і щодо невірно зазначеного ідентифікаційного коду, при цьому ст. 283 КУпАП не зазначено про обов`язковість зазначення в постанові ідентифікаційного коду. Щодо твердження позивача про пропущення строків накладення адміністративного стягнення відповідач зазначає, що невиконання обов`язку щодо уточнення своїх персональних даних у визначений строк не звільняло його від виконання цього обов`язку в подальшому, таким чином, починаючи з 16.07.2024 до моменту його виявлення, а саме 03.03.2025, позивач безперервно до 03.03.2025 порушував Закон, чим вчинив триваюче правопорушення, а тому встановлені ст. 38 КУпАП строки притягнення до адміністративної відповідальності не порушені, а доводи позивача про протилежне є безпідставними. Також відповідач вважає безпідставними посилання позивача на примітку в ст. 210 КУпАП «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов'язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи», так як отримання певних видів персональних даних, а саме адреси проживання, мобільного номеру телефону, держателем Єдиного державного реєстру призовників від інших органів центральної влади не передбачено Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», на що також звертає увагу заступник Міністра оборони України в своєму листі (додається). Враховуючи викладене відповідач вважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП позивача такою, що відповідає вимогам ст.ст. 283, 285 КУпАП, законною, а тому просить відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Разом із відзивом відповідач направив до суду клопотання про поновлення процесуального строку для подання до суду відзиву на позовну заяву, яке ухвалою від 16.10.2025 було задоволено (а.с.90), розгляд справи відкладено на 28.10.2025 для надання можливості відповідачу ознайомитися з відзивом на надати до суду відповідь на відзив у встановлений судом строк.

Від позивача відповіді на відзив у встановлений судом строк не надходило, згідно Трекінгу Укрпошти направлена відповідачем ОСОБА_1 кореспонденція з відзивом та додатками (а.с.80) вручена одержувачу 20.10.2025.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а ч. 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, в особливий період.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває і по теперішній час.

Також, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03.03.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993, оголошено загальну мобілізацію.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону № 3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями вимог частини першої, абзацу 6 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», пункту 1 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачено, що громадяни зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно з вимогами частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16.05.2024, встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною другою статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року №3 затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної Інструкції, протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Із наявних у матеріалах даної справи копії справи №7/100 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено, що 03.03.2025 відносно ОСОБА_1 було складено протокол 7/100 про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме по факту порушення останнім вимог законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку ОСОБА_1 не виконав обов`язок щодо уточнення своїх персональних (облікових) даних у визначений строк. Копію протоколу під підпис вручено ОСОБА_1 , в поясненнях останній записав «Не знав про необхідність оновлення даних» (а.с.74), аналогічні пояснення він прописав в повідомленні від 03.03.2025 (а.с.76 на звороті).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт роз`яснення йому зміст ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також йому повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с.74 на звороті).

В заяві від 03.03.2025 ОСОБА_1 зазначає про визнання своєї вини у скоєному правопорушенні та просить розглядати справу без його участі (а.с.77 на звороті).

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив строкову військову службу з 17.05.2001, звільнений (демобілізований) в запас 18.10.2002, взятий на облік 24.10.2002 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 03.03.2025 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 03.03.2025; 05.03.2025 медичною комісією визнаний придатним до військової служби (а.с.19-21).

12.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №7/100 по матеріалам справи відносно ОСОБА_1 , в якій зазначені особисті дані особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (дата народження, адреса місця проживання, паспортні дані ОСОБА_1 ), однак із змісту постанови вбачається, що в мотивувальній та резолютивній частині постанови зазначено про притягнення до адміністративної відповідальності « ОСОБА_3 » (а.с.78). Вказаною постановою накладено на ОСОБА_3 штраф у сумі 17000,00 грн.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що оскаржувана постанова №7/100 від 12.03.2025 винесена уповноваженою на те посадовою особою згідно з положеннями статті 235 КУпАП, тому при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення посадова особа діяла в межах повноважень, визначених Законом.

В позовній заяві позивач вказує, що безпідставність і незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності полягає в неправильному зазначенні в оскаржуваній постанові його особисті дані (по батькові зазначено як « ОСОБА_4 »), а також відсутності доказів на підтвердження його винуватості.

Суд не вважає переконливими доводи позивача щодо відсутності доказів, так як матеріали справи №7/100 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП містять окрім протоколу №7/100 про адміністративне правопорушення: підписане ОСОБА_1 повідомлення про невиконання ним вимог законодавства щодо обов`язку уточнення своїх персональних даних (а.с.76 на звороті), роздруківку з ЄДРПВР (АІТС «Оберіг»), із якого вбачається уточнення даних ОСОБА_1 03.03.2025 при особистій явці (а.с.77), а також заяву ОСОБА_1 про визнання своєї винуватості (а.с.77 на звороті).

Неправильне написання в постанові №7/100 від 12.03.2025 по батькові особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності « ОСОБА_4 » замість правильно « ОСОБА_5 » свідчить про допущення технічної помилки при виготовленні постанови, а не про не встановлення особи, як про це твердить позивач, який при поданні позовної заяви до суду також своє «по батькові» помилково зазначив як « ОСОБА_6 ». Таким чином, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 у справі № 440/2017/20 наголосив, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Такі висновки були висловлені також Верховним Судом у постанові від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та підтримані, зокрема, у постанові від 16.11.2023 у справі №300/3110/20.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що допущена відповідачем помилка в написанні по батькові особи (« ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ») у оспорюваній постанові є технічною опискою, так як особу було встановлено належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією паспорта правопорушника.

Отже, вказані неточності у постанові №7/100 мають формальний характер, не впливають на її законність, не порушують прав позивача та не спростовує факту невиконання позивачем обов`язку уточнення протягом 60 днів (з 18.05.2024 по 16.07.2024) своїх персональних даних, що підтверджується матеріалами справи.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої формальні процедурні порушення чи технічні помилки, що не впливають на правильність ухваленого рішення по суті, не можуть бути підставою для визнання його незаконним.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ, а також Верховним Судом положення про правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Отже, наведені вище обставини підтверджують факт невиконання позивачем обов`язку, передбаченого абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону №3543-XII в редакції Закону №3633-ІХ, щодо обов`язку уточнення своїх облікових даних через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов'язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Обґрунтовуючи безпідставність висновків про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивач посилається також на приписи примітки до ст. 210 КУпАП, згідно з якою положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Проте, у спірних правовідносинах примітка до ст. 210 КУпАП не підлягає застосуванню, оскільки наведене вище у цьому рішенні чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто в один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнити персональні дані військовозобов`язаного, лише після того, як позивач як військовозобов`язаний виконав би свій обов`язок щодо уточнення персональних даних з 18 травня до 16 липня 2024 року.

Судом встановлено, що позивач у встановлені законом строки та способи свої військо-облікові дані не уточнив й, відповідно, доказів на спростування вказаного суду не надав, а в матеріалах справи №7/100 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 підтвердив, що він не виконав свій обов`язок щодо уточнення своїх персональних даних.

Отже, доводи позивача не спростовують висновків відповідача щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Доводи позивача щодо порушення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення суд вважає безпідставними, так як згідно положень ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Виявлено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - 03.03.2025, що зафіксовано в протоколі №7/100 про адміністративне правопорушення від 03.03.2025, а адміністративне стягнення накладено постановою №7/100 від 12.03.2025, тобто у визначені ч. 9 ст. 38 КУпАП строки.

На підставі оцінених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем спростовано належними та допустимими доказами доводи позивача, доведено належними доказами правомірність винесеної постанови та вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тому постанову №7/100 від 12.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. 6-9, 72-79, 90, 242-246, 268-272, 286 КАС України, ст. 247, 280, 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без змін постанову №7/100 від 12.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування постанови п№7/100 від 12.03.2025 - залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2025.

Суддя Н. С. Сіренко