Справа № 485/323/25
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 485/323/25
провадження № 2-а/650/19/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: скасувати постанову, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 184 від 07.12.2024 року.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , відносно нього виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Позивач вважає постанову неправомірною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, так як він хоча і не з`явився на виклик, однак самостійно почав проходити лікарську комісію оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Його дружина працює, у зв`язку з чим за дітьми доглядати треба саме йому тому медичну комісію він мав можливість проходити лише з урахуванням вільного часу.

Так, 11.10.2024 року, позивач ОСОБА_1 , отримавши повістку від ІНФОРМАЦІЯ_3 про виклик на 17.10.2024 року з метою проходження медичного огляду він вже 14.10.2024 року пішов самостійно проходити медичний огляд, оскільки цей процес займає кілька днів, а дітей залишити на довгий час нема з ким.

Окрім того позивач послався, на неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що протокол не складався та те, що оскаржену постанову винесено не уповноваженою особою.

28 квітня 2025 року від представника відповідача Сискін С.В., надійшов відзив на позов в якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Вказав, що ОСОБА_1 , був належно повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказану дату не з`явився причини неявки не повідомив, позивач у графі "Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності" згідно протоколу про адміністративне правопорушення №184 від 04.12.2024 вказав на те, що "не з`явився за повісткою через хворобу дітей, заперечень не має". ОСОБА_1 поважних причин, що підтверджується належними документами про не прибуття за повісткою та розгляду справи не надав.

Тобто, виходячи з викладеного, Позивача було притягнуто владою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності саме за факт неявки Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 по повістці, яка відповідно до вимог чинного законодавства була належним чином вручена.

Відтак просить рішення суб`єкта владних повноважень залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 , без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності виданої полковником ОСОБА_2 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 184 від 07.12.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається: 04 грудня 2024 року о 15 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_5 звернувся громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ході перевірки військово-облікових даних встановлено, що за повісткою ІНФОРМАЦІЯ_4 , отриманою 11.10.2024 року ОСОБА_1 був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 17.10.2024 року з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

В матеріалах справи наявна розписка про отримання повістки № 556 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 з датою виклику на 17.10.2024 року, яку позивач отримав 11.10.2024 року про, що ОСОБА_1 не заперечує, разом з тим останній враховуючи необхідність догляду за дітьми, відсутність вільного часу, тривалість проходження комісії почав самостійно проходити лікарську комісію раніше дати виклику.

Так, позивач ОСОБА_1 посилається на утриманні трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких станом на жовтень виповнилося лише по 4 місяці, факт що його дружина працює, підтверджено довідкою від 07.02.2025 року № 33, разом з тим необхідності догляду за дітьми лише позивачем не підтверджено, як і не надано доказів, що за дітьми немає догляду іншими особами, зокрема бабою дідом і тощо.

11.10.2024 року, отримавши повістку від ІНФОРМАЦІЯ_3 про виклик на 17.10.2024 року з метою проходження медичного огляду ОСОБА_1 , вже 14.10.2024 року пішов самостійно проходити медичний огляд.

В телефонному режимі працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомили ОСОБА_1 , про те, що необхідно з`явитися 04 грудня 2024 року з`явившись за викликом позивач повідомив працівників ТЦК про те, що почав проходити медичний огляд з 14 жовтня 2024 року, але ще повністю не пройшов, оскільки не мав змоги їздити щодня до лікарні, так як не було з ким залишити дітей.

Згідно висновку Комунального підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7254 від 07.02.2025 року позивач знаходився на амбулаторному лікуванні у педіатра з двійнею: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у період з 18.11.2024 року по 29.11.2024 року з діагнозом: Гострий бронхіт, отит та у період з 02.12.2024 року по 13.12.2024 року з діагнозом: дисбіоз кишківника, що підтверджено висновком від 07.02.2025 року.

Вже 05.12.2024 року ОСОБА_1 , отримав відмітку протитуберкульозного диспансеру та пройшов обстеження лікарів: терапевт, хірург, невропатолог, (копія картки обстеження та медичного огляду наявна в матеріалах справи).

Згідно висновку Комунального підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7258 від 11.02.2025 року ОСОБА_1 , знаходився на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря з 10.01.2025 року по 07.02.2025 року копія висновку від 11.02.2025 року.

Отже, ОСОБА_1 був належно повідомлений про виклик та повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 17.10.2024 року, а в разі неможливості повідомити про це. Знаходження на амбулаторному лікуванні в період з 18.11.2024 року по 29.11.2024 року та 10.01.2025 року по 07.02.2025 року жодного причинно-наслідкового зв`язку з неявкою на виклик на 17.10.2024 року тобто за місяць до лікування не має та згідно протоколу про адміністративне правопорушення №184 від 04.12.2024 року ОСОБА_1 вказав на те, що "не з`явився за повісткою через хворобу дітей, заперечень не має", що засвідчив своїм підписом.

Слід окремо зазначити, що посилання позивача на неправомірне притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення є помилковим, оскільки такий протокол складався, та наявний в матеріалах справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №184 від 04.12.2024 року ОСОБА_1 вказав на те, що "не з`явився за повісткою через хворобу дітей, заперечень не має", що підтвердив своїм підписом, про, що позивачу не може бути не відомо, окрім того посилання на винесення постанови начальником, а не керівником також не вказує на відсутність у начальника таких повноважень оскільки вказані поняття є тотожніми, а саме «начальник» є більш формальним терміном, що позначає особу на посаді, яка керує за допомогою влади та інструкцій, а «керівник» це більш загальне поняття.

За таких обставин суд констатує факт порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що є наслідком правомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, визначається наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно вказаного положення п 2.8.6. Строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 6 днів. За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження, інші обстеження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів. При цьому, обґрунтування позивача про неявку за викликом у зв`язку в цілому з визначенням самостійного графіку проходження лікарської комісії не спростовує наявності в його діях складу інкримінованого правопорушення, оскільки він є військовозобов`язаним і повинен чітко дотримуватися визначених приписів, а не підлаштовувати їх під свої сімейні обставини без будь-якого повідомлення про це органу, який здійснював виклик, хоча обов`язок про повідомлення неможливості прибуття покладається на особу, яка викликається, що позивачем було проігноровано та позбавило відповідача врахувати відповідні обставини, що в свою чергу можливо унеможливило б притягнення до адміністративної відповідальності відповідача. Ухилення від виконання обов`язку прибуття за викликом і вирішення питання проходження лікарської комісії самостійно призводе до дисбалансу порядку та часу такої процедури взагалі, оскільки вказана процедура є чітко визначеною з встановленням відповідного порядку та строку відповідно до положень та інструкцій.

Наведене не доводить факт необізнаності ОСОБА_1 про необхідність повідомити про неможливість прибуття за викликом, при цьому, твердження позивача є непослідовним, оскільки між не прибуттям на виклик та головне не повідомленням про причини неприбуття, що визнано позивачем і самостійним проходженням лікарської комісії відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560. Відповідно до п. 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1). Як з`ясовано, повістку про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 з датою виклику на 17.10.2024 року отримав 11.10.2024 року що ОСОБА_1 не заперечує, разом з тим на вказану дату не з`явився про причини неявки не повідомив, оскільки мав певні сімейні обставини та враховуючи, що метою виклику було проходження медичної комісії почав її проходити самостійно з урахуванням такої можливості оскільки така процедура займає багато часу. Отже, факту неможливості явки позивачем на визначену в повістці дату не підтверджено, про зворотне позивач орган РТЦК не дивлячись на такий обов`язок не повідомив, що в свою чергу позбавило відповідача дати оцінку вказаним обставинам, а саме поважності неможливості прибуття за викликом, хоча на даний час позивач мав технічні можливості повідомити про конкретні обставини не прибуття за викликом. Так, системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів у поєднанні з фактичними обставинами справи свідчить про те, що в спірних правовідносинах наявне належне підтвердження оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 з датою виклику на 17.10.2024 року. В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, є нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни. З огляду на вказане суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.210-1 КУпАП. Посилання позивача на те, що він отримав висновок ВЛК 05.12.2024 року, таким чином, вказаними письмовими доказами підтверджується те, що позивач не лише виконав свій обов`язок та фізично з`явився за розпорядженням працівників ТЦК та СП, а й фактично проходив медичні огляди в рамках військово-лікарської комісії, тобто вчиняв активні дії, спрямовані на з`ясування дійсного стану його здоров`я та визначення ступеню його придатності до військової служби, жодним чином не спростовує не виконання обов`язку з`явитися на виклик при цьому не повідомивши про причини не прибуття, що ОСОБА_1 згідно протоколу № 184 визнав та заперечень не мав, а оскільки саме порушення у неявці на виклик інкримінується ОСОБА_1 , а не питання проходження лікарської комісії в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.210-1 КУпАП. Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У ч.3 ст.62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Позивач заперечує свою провину у вчиненні правопорушення, натомість відповідачем долучено до матеріалів справи докази, які підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. З огляду на вище викладене та зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення, наведені обставини мають неузгодженість між собою, а суб`єкт владних повноважень належними, допустимими та достатніми доказами довів правомірність винесеного рішення, тобто виконав обов`язок доказування, оцінюючи в сукупності наявні докази, суд прийшов до висновку, що відповідач довів суду, що при винесені оскаржуваної постанови щодо позивача діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тобто при винесенні оскаржуваної постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідачем не порушено норми чинних нормативно-правових актів, провина особи у вчиненні правопорушення належним чином доведена, а тому у скасуванні постанови, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 184 від 07.12.2024 року слід відмовити. Керуючись вищенаведеними положеннями КАС України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 31 жовтня 2025 року.

Суддя: _______________ О.О. Сікора