Справа № 760/33482/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Кобаль М.І.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі: Красновій О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №233 від 13 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку «Укрпошта», звернувся в Солом`янський районний суд м. Києва з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №233 від 13 грудня 2024 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №233 від 13 грудня 2024 року задоволено частково. Постанову №233 про справі про адміністративне правопорушення від 13 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн - скасовано і надіслано справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зіслався на неповноту розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення відносно позивача щодо дійсних мотивів ухвалення оспорюваної постанови, дійшовши висновку, що така є передчасною.

Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року, позивач ОСОБА_1 , через "Електронний суд", 21 вересня 2025 року подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині надіслання справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняти нове судове рішення, яким закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховані наявні підстави для закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, що має потягнути за собою скасування рішення суду першої інстанції від 09 вересня 2025 року в частині надіслання справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 і ухвалення нового рішення в цій частині, яким закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відносно директора ТОВ «АР КОМ»

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору. Вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

За змістом частини п`ятої статті 286 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09 вересня 2025 року в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Частиною першою статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 235 КУпАП визначено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ІНФОРМАЦІЯ_5 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_5.

Судом першої інстанції під час розгляду справи по суті встановлено, що постановою №233 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення від 13 грудня 2024 року до адміністративної відповідальності притягнуто директора ТОВ «АР КОМ» ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. В оспорюваній постанові №233 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи керівником підприємства, під час дії особливого періоду та оголошеної мобілізації, не надав з кінця 2022 року у встановлені законодавством строки звітність, а саме: щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1, чим порушив пункт 15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1921 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №405); невиконання військово-транспортного обов`язку, не надав інформації для планування і здійснення мобілізаційних заходів, чим порушив пункт 1 статті 6, абзац чотирнадцятий частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частина перша статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина друга статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі - транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи і організації зобов`язані: планувати і здійснювати заходи щодо розробки мобілізаційних планів та підготовки до виконання покладених на них мобілізаційних завдань (замовлень) і забезпечувати поставку продукції згідно з укладеними договорами (контрактами) та надавати звіти з цих питань відповідним органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування, які є замовниками мобілізаційних завдань (замовлень); у разі їх ліквідації (реорганізації) своєчасно сповіщати про це відповідні органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування, з якими укладено договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень); здійснювати під час мобілізації заходи щодо переведення виробництва (діяльності) на функціонування в умовах особливого періоду; утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час; сприяти ІНФОРМАЦІЯ_5, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період; забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; забезпечувати в разі мобілізації доставку транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у строк та місце, зазначені в частковому наряді; здійснювати заходи щодо підготовки до розгортання спеціальних формувань, призначених для передачі в разі мобілізації до Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, розгортання та передачі їх в особливий період згідно з мобілізаційними планами; надавати під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні та інші матеріально-технічні засоби Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту згідно з мобілізаційними планами з наступним відшкодуванням їх вартості в порядку, встановленому законом; створювати та утримувати мобілізаційні потужності, створювати і зберігати мобілізаційний резерв матеріально-технічних і сировинних ресурсів згідно з мобілізаційними завданнями (замовленнями); забезпечувати формування і ведення страхового фонду документації на продукцію мобілізаційного та оборонного призначення; вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку; надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів; утворювати мобілізаційні підрозділи та призначати працівників з питань мобілізаційної роботи; сприяти своїм працівникам, які є резервістами, у виконанні ними обов`язків служби у військовому резерві та своєчасному їх направленню до органів військового управління, військових частин; у разі реєстрації (перереєстрації), переобладнання чи зняття з обліку транспортних засобів, що можуть бути призначені для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, подавати до відповідних органів та підрозділів, що згідно із Законом України "Про дорожній рух" здійснюють державну реєстрацію та облік транспортних засобів, документи з відміткою відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_5 про взяття їх на військовий облік (зняття з військового обліку).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про оборону України», підприємства, установи та організації усіх форм власності: виконують державні контракти (договори), укладені за результатами проведення оборонних закупівель, в тому числі проводять наукові дослідження та виконують розробки у сфері оборони, створюють і підтримують у готовності мобілізаційні потужності, зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву; здійснюють на договірних засадах виробництво і поставки Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, та правоохоронним органам продукції, виконують інші роботи, надають комунально-побутові та інші послуги, що не передбачені державними контрактами (договорами) з оборонних закупівель; здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; забезпечують та беруть участь у здійсненні заходів цивільного захисту.

Посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони; забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання; несуть відповідальність за підготовку підприємств, установ та організацій до виконання мобілізаційних завдань, збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; забезпечують виробництво оборонної продукції та постачання її за призначенням у встановлені строки та за визначеною номенклатурою, а також виконання робіт, надання послуг.

Суб`єкт господарювання, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту, в особливий період забезпечує перевезення військовополонених залізничним транспортом.

Згідно пункту 15 «Положення про військово-транспортний обов`язок», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28 грудня 2000 року, керівники підприємств, установ та організацій подають ІНФОРМАЦІЯ_5 щороку до 20 червня та до 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1. Інформація про наявність водних транспортних засобів та їх технічний стан подається за формою та у порядку, що встановлені Міноборони разом з Мінінфраструктури.

За визначенням у Законі України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року з дня оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, позивач ОСОБА_1 є керівником ТОВ «АР КОМ», і це не заперечується сторонами.

У той же час, в оспорюваній постанові №233 від 13 грудня 2024 року відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, відповідачем зазначено порушення ОСОБА_1 встановлених законодавством строків подання звітності, а саме не наданням з кінця 2022 року відомостей про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3696-IX від 09 травня 2024 року, статтю 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою, за якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутнє чітке та однозначне формулювання за який саме строк позивачем не надано відомості за звітний період і вчинено адміністративне правопорушення. Відповідач, ухвалюючи оспорювану постанову, в порушення статті 245 КУпАП, не надав належну оцінку всім обставинам справи у їх сукупності та не навів належного обґрунтування щодо порушення Положення, а також інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо рішення суду першої інстанції про направлення справи відповідачу для нового розгляду, слід зазначити, що воно в цій частині суперечить вимогам чинного законодавства та не ґрунтується на передбачених законом підставах.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи). Водночас, зміст та межі застосування такої процесуальної дії конкретизовані у статті 293 КУпАП, яка прямо передбачає, що справа може бути направлена на новий розгляд лише у разі, якщо її було розглянуто неуповноваженим органом (посадовою особою).

З огляду на наведене, зміст зазначених норм права свідчить про те, що направлення справи на новий розгляд є процесуально допустимим виключно у випадку, коли встановлено, що її було розглянуто органом або посадовою особою, не наділеними відповідною компетенцією. Усі інші ситуації, пов`язані не з питанням повноважності/компетенції, а з порушенням процедури розгляду, не передбачають можливості повторного провадження, а тягнуть за собою скасування постанови як неправомірної без її подальшого розгляду по суті.

У даній справі начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 був належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Наявність істотних процесуальних порушень під час розгляду справи не створює правових підстав для направлення справи на новий розгляд, а передбачає скасування постанови без повторного розгляду.

Тлумачення пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України та статті 293 КУпАП у системному зв`язку із загальними принципами адміністративного провадження виключає можливість повторного притягнення особи до відповідальності після скасування постанови, винесеної компетентним органом, якщо таке скасування зумовлено процесуальними порушеннями, а не помилкою у визначенні суб`єкта розгляду.

Таким чином, направлення справи на новий розгляд у цій справі є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 284 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення або неможливості притягнення особи до відповідальності у зв`язку з істотним порушенням процедури, яке унеможливлює встановлення вини у законний спосіб.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 286 КАС України, у разі скасування рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного уповноваженим органом, але з порушенням процедури, суд повинен закрити справу про адміністративне правопорушення, не допускаючи її повторного розгляду.

Таким чином, зважаючи на порушення процедури розгляду справи, постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

За наведених обставин та з огляду на положення статті 317 КАС України, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні в частині направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ухваленням у цій частині нового рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення. В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року - залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 сплатив 1211,20 грн за подання позовної заяви в суд першої інстанції (а.с.3) та 1816,50 грн - при поданні апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3027,70 грн.

Керуючись статтями 139, 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року в частині направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про закриття стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2025 року по справі №760/33482/24 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 3027,70 (три тисячі двадцять сім) гривень 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак