Справа № 420/34415/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 жовтня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов.

Суд ухвалою від 15.10.2025 року відмовив у відкритті провадження в частині позовних вимог про:

1) визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19 квітня 2023 року про відкриття виконавчого провадження, яка винесена в рамках виконавчого провадження №71613032 з примусового виконання постанови №63436197 від 28 жовтня 2020 року по стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 245 325,81 грн.;

2) визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19 квітня 2023 року про арешт майна боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032;

3) визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19 квітня 2023 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032;

4) визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19 квітня 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 грудня 2024 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032 залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, а також з наданням відповідних доказів;

доказів про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

27.10.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, додатком до якої є платіжна інструкція про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн, а також заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що на початку лютого 2025 року він встановив додаток «Дія», в якому відобразились останні виконавчі провадження, відкриті відповідачем, де позивач є боржником, серед яких ВП №71613032, відкрите 19.04.2023, а також ВП №67989681.

Так, на початку лютого 2025 року позивачу стало відомо, про порушення відповідачем не прав позивача, а норм чинного законодавства. В подальшому, позивач відразу звернувся до начальника Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУЮ (м. Одеса) із скаргою на дії державного виконавця. Не отримавши відповіді на свою скаргу, позивач звернувся із скаргою на бездіяльність начальника до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на яку отримав відповідь від 23.04.2025 №1835/Д-2187-04/04.2-21, якою позивачу повідомлено, що відповідь на його звернення йому направлялась ще у лютому 2025 року на адресу: АДРЕСА_1 . Однак лист повернуто відправнику. Проте, у смт. Антонівка відсутня вулиця з такою назвою, тому незрозуміло куди і кому направлялась відповідь на скаргу позивача.

Після цього, як вказує позивач, він був вимушений повторно звернутись до начальника Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУЮ (м. Одеса) зі скаргою на дії державного виконавця, адже через умисні дії цього відділу чи помилку, відповідь на його скаргу направлена не на адресу позивача, що унеможливило її отримання.

Між поданням цих скарг, як вказує позивач, погіршився стан його здоров`я, що теж дещо вплинуло на строки звернення до суду. Так, з середини весни 2025 року до середини літа 2025 року позивач себе досить дивно почував зі слабко вираженими різними симптомами, які лікував симптоматично один за одним (самостійно), але це не приносило тривалого результату і стан не покращувався, що позивач «списував» на нервування через війну та перебування під регулярними обстрілами ворога.

Проте, 20 липня 2025 року стан здоров`я позивача різко погіршився, що спричинило необхідність звернення до лікарні, де йому поставили відповідний діагноз.

Після цього позивач розпочав лікування під наглядом лікарів.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом від 19.08.2025 повідомив, що скаргу позивача передано на розгляд начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роману Гасанову. В цьому ж листі зазначено прохання Міністерства юстиції України начальнику: «.. об`єктивно і всебічно перевірити викладені у зверненні факти, встановити причини та умови, які сприяли порушенням, невідкладно вжити заходів до їх усунення. У разі визнання його необґрунтованим роз`яснити порядок оскарження прийнятого за ним рішення.».

27 серпня 2025 року на електронну пошту позивач отримав відповідь начальника Романа Гасанова №3887/Д-4913-04.2/04.2-21 на свою скаргу, якою повідомлено, що у державного виконавця відділу відсутні підстави для скасування постанов від 19.04.2023 та постанови від 10.12.2024 в рамках виконавчого провадження №71613032, оскільки станом на 27.08.2025 вони є чинними. Тобто, позивачу відмовлено у задоволенні скарги через наявну судову справу №420/15979/23 в рамках якої позивач оскаржував постанови від 19.04.2023. Після отримання відповіді від 27 серпня 2025 року позивач звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і Міністерства юстиції України із проханнями повно та всебічно розглянути вимоги та доводи скарги позивача, адже фактично вони є не розглянуті, бо через наявність судового спору скарги позивача по суті взагалі не розглядались.

Листом в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.09.2025 позивача повідомлено, що відповідь на його скаргу надано від 27.08.2025 та направлено на електронну пошту, а оскарження боржником рішення, дії або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби здійснюється виключно в судовому порядку. Міністерство юстиції України листом від 26.09.2025 повідомило, що проводиться перевірка викладених у зверненні фактів, що потребує часу, тому остаточну відповідь позивачу буде надано пізніше.

01.10.2025 на електронну пошту надійшов лист від Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги позивача, однак в даному листі лише перелічено фактичні обставини спірного питання, піднятого у скарзі, однак відсутній висновок за результатами розгляду його скарги чи її задоволено, чи відсутні підстави для її задоволення.

З огляду на вказане, позивач просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

До заяви позивач додає копії виписки та довідки з медичних закладів.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суддя вказує про таке.

Положеннями ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені статтею 287 КАС України.

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Тобто, повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Суддя звертає увагу, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п.п.6, 7 ч.5 ст.44 КАС України).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 грудня 2024 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032.

Однак, до суду з даним позовом позивач звернувся 10.10.2025, тобто з пропущенням десятиденного строку звернення до суду, встановленого ст. 287 КАС України.

При цьому, з наданої позивачем копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №02563 від 24.07.2025 вбачається, що позивач знаходився на лікуванні з 22.07.2025 по 24.07.2025.

Також з наданої позивачем копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4499 від 04.08.2025 вбачається, що позивач знаходився на лікуванні з 24.07.2025 по 04.08.2025.

Проте, позивач не надає доказів поважності причин пропуску строку за період з 10.12.2024 по 22.07.2025 та за період з 04.08.2025 по 10.10.2025.

Тобто, позивач не був позбавлений можливості оскаржити спірну постанову Державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 грудня 2024 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №71613032 в десятиденний строк.

Проте, до суду позивач звернувся лише 10.10.2025.

За таких підстав, суд вважає неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Водночас, ані матеріали позовної заяви, ані заява про поновлення строку звернення до суду не містять обґрунтованих підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відтак, зазначені позивачем обставини, на переконання суду, не були перешкодою для звернення до суду особи за захистом своїх прав.

Окрім того, суд зауважує, що заява про поновлення строку звернення до суду містить аналогічні позовній заяві твердження та обґрунтування підстав для поновлення пропущеного строку, за виключенням підстав щодо перебування позивача на лікуванні.

Тобто оцінка таких підстав вже надавалась судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 15.10.2025.

Суд повторює, що, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 01.04.2020 р. у справі №9901/601/19, початок перебігу строку не може бути пов`язаним з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову. Тобто, окремі обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а невжиття останнім активних дій протягом майже трьох місяців з часу винесення спірного рішення свідчить про пасивність поведінки у здійсненні захисту прав.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.02.2020 року №826/14417/18 зазначено, що вчинення дій щодо врегулювання спору у досудовому порядку шляхом тривалого (2008 - 2018 роки) листування з дозвільними органами не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ця обставина не є непереборною та такою, що унеможливила своєчасне звернення до суду, зважаючи на негативні відповіді щодо порушених позивачками у зверненнях питань.

При цьому, як зазначає позивач у змісті позову, про наявність оскаржуваних постанов йому стало відомо саме на початку лютого 2025 року після завантаження додатку «Дія», в якому безпосередньо і відображались оскаржувані постанови.

Відтак, суддя звертає увагу на те, що позивач щонайменше з лютого 2025 року обізнаний щодо наявності оскаржуваної постанови.

Тобто, в даному випадку це свідчить про зволікання з боку сторони позивача та не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Підсумовуючи викладене, позивачем не наведено обґрунтованих причин, підтверджених належними доказами, об`єктивної неможливості оскарження постанови про арешт коштів боржника в судовому порядку у встановлений законом десятиденний строк.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 р. № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За таких обставин, суддя доходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, а наведені ним причини суддя визнає неповажними.

Інших обґрунтувань щодо поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду, позивачем у заяві про поновлення строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника не зазначено, та відповідних доказів на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду не надано.

Згідно з ч.5 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви із наведенням підстав для поновлення процесуального строку, а наведені підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, що зазначені в заяві про поновлення строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника, суддя визнає неповажними, позовна заява підлягає поверненню на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись ст.120, 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, які зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 10.12.2024 ВП №71613032 (вх.№112632/25).

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 10.12.2024 ВП №71613032 (вх.№112632/25) відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя Дмитро БАБЕНКО