Справа № 640/2466/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/2466/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» до Київської митниці про про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (далі позивач, ТОВ «Будівельний двір») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 05 серпня 2019 року №UA100010/2019/000263/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00889.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (Покупець) та DANYANG RUIBU GLASS FIBRE CO., LTD (Постачальник) укладено контракт №6/2017 від 13 березня 2017 року, згідно з яким сторонами погоджено умови передачі товару, ціну, умови поставки, умови оплати та інше.

Умови поставки товару врегульовані сторонами контракту у розділі 3 контракту.

Згідно п. 3.1 контракту Постачальник зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти товар на умовах «FOB» Шанхай згідно офіційних правил «ІНКОТЕРМС-2010».

Відповідно до п. 3.6 контракту Постачальник зобов`язаний сплатити витрати з завантаження Товару в транспортний засіб, уповноваженого Покупцем перевізника, а також сплатити витрати, пов`язані із митною вартістю товару від митної очистки товару від мита для експорту.

Пунктом 3.7 контракту Постачальник зобов`язався сплатити витрати, пов`язані із оформленням усіх необхідних товаросупровідних документів у країні Постачальника.

Відповідно до п. 4.1 контракту перед здійсненням поставки сторони погоджують наявність товару у Постачальника, а також його готовність здійснити відвантаження Товару Покупцю.

Таким чином, позивач зазначає, що посилання відповідача на не включення у митну вартість витрат на завантаження товару на борт судна є необгрунтованими з огляду на те, що відповідно до Правил «ІНКОТЕРМС-2010» та умов контракту вказані витрати покладаються на Постачальника.

Позивач вказує, що згідно пункту 1.1 контракту Постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконна сітка у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених даним контрактом.

Пунктом 1.2 визначено, що найменування, асортимент, ціна та кількість поставленого товару, зазначається в додатку до даного контракту - специфікації на товар, яка з моменту підписання уповноваженими представниками сторін являється невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно п. 2.1 контракту вартість товару, який постачається згідно даного договору вказаний у специфікації до даного контракту.

Відповідно до п. 4.1 контракту перед здійсненням поставки сторони погоджують наявність товару у Постачальника, та його готовність здійснити відвантаження товару Покупцю.

З наведених положень договору слідує, що умови оплати, зазначені у п. 4 контракту, регулюють зобов`язання сторін в частині оплати за певними поставками, які оформлюються специфікаціями, діють з моменту підписання та є невід`ємною частиною контракту.

На підтвердження найменування поставленого асортименту, ціни, кількості та сплати за товар відповідачу надано комерційний інвойс від 11 червня 2019 року №19BUD-007, прайс-лист від 05 липня 2019 року, платіжне доручення Swift від 24.07.2019, доповнення до контракту № 30, які підтверджують вартість товару, його характеристики та факт оплати саме за цією поставкою, на виконання розділу 4 контракту.

Позивач вважає, що декларантом надано достатній обсяг документів для підтвердження митної вартості товару, а саме за поставкою згідно специфікації №30 від 11 червня 2019 року.

Вимоги митниці щодо надання банківського документу щодо здійснення передплати з моменту підписання контракту 13.03.2017 є незаконними, оскільки, запитувані документи не відносяться до поставки за доповненням до контракту (специфікацією №30).

Також відповідачем як підставу для коригування митної вартості товару вказано невідповідність платіжного документу вимогам пункту 2.2 «Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах», що затверджений Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, які полягають у зазначенні в графі «призначення платежу» тільки номеру договору.

З цього приводу позивач звертає увагу, що законодавцем не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі. Сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт, які оплачуються не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцюнюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Позивач вказує, що ТОВ «Будівельний двір» до митного оформлення товарів було надано повний пакет необхідних документів, однак за висновком відповідача митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору через розбіжності у наданих документах, які позбавляють митний орган можливості погодитись з заявленою митною вартістю. Відповідачем необгрунтовано застосовано ціни на товар, оскільки самі собою посилання на МД від 1,90 USD/кг за митними деклараціями від 28.05.2019 №ІІА305200/2019/028798, від №ІІА305200/2019/31231, від 01.06.2019 №ІІА305200/2019/29389, від 06.06.2019 №ІІА305200/2019/30214, не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. До того ж про такі чинники не зазначає і відповідач у своєму рішенні, обмежившись посиланнями на «інформацію щодо вищих рівнів митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено відповідно до ЦБД ЄАІС ДФС».

Позивач вважає, що відповідач безпідставно і неправомірно відступив від основного методу визначення митної вартості товарів - за ціною договору, а тому рішення про коригування митної вартості товарів протиправним і скасуванню. Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідним документом від протиправного рішення про коригування митної вартості товарів, а тому так само є протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке.

При опрацюванні документів, наданих до митної декларації у митного органу виникли обґрунтовані сумніві у правильності визначення митної вартості товарів. Також, документи містять розбіжності.

Митна декларація №UA100010/2019/343189 містить дані, що не відповідають даним у документах, наданих при митному оформленні, а саме: у митній декларації задекларовано код товару згідно з УКТЗЕД , але у митній декларації країни відправлення №06252512 та сертифікаті про походження товару №19С3211С8100/00006 вказаний інший код товару - 70194000.

Відповідач звертає увагу, що товар поставляється на митну територію України на умовах поставки FOB Шанхай.

Згідно з п. 2.2 контракту «вартість товару включає в себе вартість усіх митних формальностей в країні Постачальника, а також вартість тари, пакування та маркування».

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (ІНКОТЕРМС 2010) поставка товарів на умовах FOB «Франко-борт (... назва порту відвантаження)» означає, що продавець здійснює завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем в названому порту відвантаження.

Таким чином, спостерігається невідповідність умов контракту Міжнародним правилам «ІНКОТЕРМС 2010». Тобто, витрати на навантаження на борт судна не включені в ціну товару. Але, при визначенні митної вартості зазначені витрати повинні бути додані до митної вартості відповідно до статті 58 Митного кодексу України та є числовими значеннями складової митної вартості товарів у розумінні статті 53 Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу одним із основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з п. 4.2 контракту «Покупець здійснює передоплату в розмірі 100% долларів США впродовж 30 календарних днів з дня підписання договору». Договір підписаний 13.03.2017, але банківський документ, щодо здійснення передплати, не наданий.

Відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу одним з документів, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати натранспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

На момент митного оформлення надано лише довідка про вартість перевезення, що не передбачено як документ, який підтверджує вартість перевезення, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296).

Отже, декларантом не надані передбачені законодавством України документи, що містять відомості щодо витрат пов`язаних з транспортуванням оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.

Відповідач зазначає, що при здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України (далі - ЄАІС України). Рівень митної вартості подібних за фізичними характеристиками товарів становить 1,90 USD/кг за митними деклараціями від 28.05.2019 №UА305200/2019/028798, від 13.06.2019 № UА305200/2019/31231, від 01.06.2019 №UА305200/2019/29389, від 06.06.2019 №UА305200/2019/30214.

Таким чином, заявлена митна вартість викликала сумніви у дійсності ціни оцінюваних товарів у розумінні статті УП Генеральної угоди з тарифів та торгівлі та викликала сумніви у достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до статті 53 Кодексу декларанту, шляхом надіслання електронного повідомлення, було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: якщо рахунок сплачено: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296).

Відповідно до зазначеного наказу для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Також, на підставі п. 6 ст. 53 Кодексу декларанту або уповноваженої ним особи запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи дія підтвердження заявленої митної вартості товару (калькуляція, цінова інформація мережі Інтернет або інша інформація щодо продажу товару на ринку України).

Відповідач зазначає, що при наданні документів до митного оформлення декларантом не підтверджено митну вартість товару, тому Київською міською митницею ДФС визначено митну вартість з використанням розумних засобів, сумісних із принципами Угоди і Статті VII ГАТТ 1994 року та на основі даних, наявних у митного органу.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду 08 серпня 2025 року прийнято адміністративну справу до провадження. Розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено відповідача - Київську митницю Держмитслужби (), його правонаступником - Київською митницею (, місцезнаходження: 03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (Покупець) та DANYANG RUIBU GLASS FIBRE CO., LTD (Постачальник) укладено контракт №6/2017 від 13 березня 2017 року, за яким Постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконну сітку у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених контрактом.

Пунктом 1.2 контракту визначено, що найменування, асортимент, ціна та кількість поставленого товару, зазначається в додатку до даного контракту - специфікації на товар, яка з моменту підписання уповноваженими представниками сторін являється невід`ємною частиною даного контракту.

На виконання умов контракту між Покупцем та Постачальником складено специфікацію № 30 від 11.06.2019 щодо поставки визначеного сторонами асортименту та кількості товару за обумовленою сторонами ціною в розмірі 18 899, 20 USD.

На виконання специфікації до контракту № 30 від 11.06.2019 Постачальником складений комерційний інвойс (Commercial invoice) від 11 червня 2019 року № 19BUD-007 на суму 18 899, 20 USD.

Оплата на суму 18 899, 20 USD підтверджується платіжним документом (SWIFT) ПАТ «Приват банк» від 24 липня 2019 року.

21 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хіллдом Логістикс» (Виконавець) укладено договір № 21127-30 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів.

Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість послуг зазначається в рахунку Виконавця.

Згідно пункту 3.2 договору ціна договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати Виконавцю та витрат, понесених Виконавцем в інтересах Замовника в цілях виконання цього договору.

Відповідно до довідки ТОВ «Хіллдом Логістикс» від 05 серпня 2019 року № 0508-2 вартість транспортування вантажу за маршрутом Шанхай, Китай - до митного кордону України - Одеський МТП, складає 20 430, 16 грн. Страхування вантажу не здійснювалось.

З метою митного оформлення товару, 05 серпня 2019 року позивачем до Київської митниці подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД) за № UA100010/2019/344471.

Митна вартість товару відповідно до графи 43 ЕМД визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) у розмірі 18 899, 20 USD.

Для підтвердження заявленої митної вартості позивачем митниці також надано такі документи: комерційний інвойс (Commercial invoice) від 11 червня 2019 року № 19BUD-007, прайс-лист, коносамент (Bill of lading) від 26 червня 2019 року № MRFB19062474, автотранспортну накладну (Road consignment note) від 03 серпня 2019 року № 1226, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 24 червня 2019 року №19С3211С8100/00006, довідку про транспортні витрати № 0508-2 від 05 серпня 2019 року, декларацію країни відправлення № 06252512.

Електронним повідомленням від митниці від 05.08.2019 позивачу повідомлено, що при опрацюванні документів, наданих до митної декларації у митного органу виникли обґрунтовані сумніві у правильності визначення митної вартості товарів. Також, документи містять розбіжності. Митна декларація № UA100010/2019/343189 містить дані, що не відповідають даним у документах, наданих при митному оформленні, а саме: у митній декларації задекларовано код товару згідно з УКТЗЕД - , але, у митній декларації країни відправлення № 06252512 та сертифікаті про походження товару № 19С3211С8100/00006 вказаний інший код товару - 70194000. Товар поставляється на митну територію України на умовах поставки FOB Шанхай. Згідно з п. 2.2 контракту «вартість товару включає в себе вартість усіх митних формальностей в країні постачальника, а також вартість тари, пакування та маркування». Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (ІНКОТЕРМС 2010) поставка товарів на умовах FOB «Франко-борт (... назва порту відвантаження)» означає, що продавець здійснює завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем в названому порту відвантаження. Таким чином спостерігається невідповідність умов контракту Міжнародним правилам «ІНКОТЕРМС 2010». Тобто, витрати на навантаження на борт судна не включені в ціну товару. Згідно з п. 4.2 Контракту «Покупець здійснює предоплату в розмірі 100% долларів США впродовж 30 календарних днів з дня підписання договору». Договір підписаний 13.03.2017, але банківський документ, щодо здійснення передплати, не наданий. Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу одним з документів, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Нa момент митного оформлення надано лише довідка про вартість перевезення, що не передбачено як документ, який підтверджує вартість перевезення, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296). При здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України/далі - ЄАІС України/. Рівень митної вартості подібних за фізичними характеристиками товарів становить 1,90 USD/кг за митними деклараціями від 28.05.2019 №UA305200/2019/028798, від 13.06.2019 № UA305200/2019/31231, від 01.06.2019 № UA305200/2019/29389, від 06.06.2019 №UA305200/2019/30214. Таким чином, заявлена митна вартість викликала сумніви у дійсності ціни оцінюваних товарів у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі та викликала сумніви у достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару. Відповідно до статті 53 Митного кодексу декларанту, шляхом надіслання електронного повідомлення, було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296). Відповідно до зазначеного наказу для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Також, на підставі п.6 ст.53 Кодексу декларанту або уповноваженої ним особи запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (калькуляція, цінова інформація мережі Інтернет або інша інформація щодо продажу товару на ринку України).

На вказане повідомлення від митниці від від 05.08.2019 позивач листом за вих. №05/08-1 від 05.08.2019 повідомив відповідача про неможливість надання додаткових документів.

05 серпня 2019 року Київською митницею прийнято рішення №UA00010/2019/000263/2 про коригування митної вартості товарів, яким вартість товару за митною декларацією від 05 серпня 2019 року №11А100070/2019/344471 збільшена та визначена у розмірі 30 143, 50 USD.

Як слідує з рішення про коригування митної вартості товарів митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України, за цінами раніше визначеними органами доходів і зборів митних вартостях: 1,90 USD/кг за митними деклараціями від 28.05.2019 №UА305200 /2019/028798, від 13.06.2019 №UА305200/2019/31231, від 01.06.2019 №UА305200/2019/29389, від 06.06.2019 №UА305200/2019/30214.

У зв`язку з наведеним, Київською митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00889.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відилви в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України (тут і надалі посилання на норми Митного кодексу України наводяться в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу (частини перша-третя статті 257 Митного кодексу України).

Частиною сьомою статті 257 Митного кодексу України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою статті 257 Митного кодексу України, у тому числі відомості про: транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; відомості про товари (найменування; звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); опис упаковки (кількість, вид); кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; відомості про уповноважені банки декларанта; статистична вартість товарів).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угода по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ 1994).

Згідно з частиною другою статті VII ГАТТ 1994 оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 Митного кодексу України, серед яких, зокрема, витрати, понесені покупцем на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема: витрати на транспортування після ввезення (пункт 2 частини одинадцятої статті 58 Митного кодексу України).

Частинами першою, другою статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості. Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене (частина восьма статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частини перша-друга статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України визначені документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості

Так, частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Ця норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог стосовно застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 Митного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 64 Митного кодексу України:

у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ);

митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях;

митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 Митного кодексу України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2025 року у справі № 380/25301/23.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Щодо доводів відповідача про те, що у митній декларації задекларовано код товару згідно з УКТЗЕД - , але, у митній декларації країни відправлення №06252512 та сертифікаті про походження товару № 19С3211С8100/00006 вказаний інший код товару - 70194000, суд зазначає таке.

Так, згідно митної декларації країни відправлення №06252512 зазначено товар: сітка зі скловолокна загальною вартістю 18899,20 USD, код 70194000.

Позивач у митній декларації від 05 серпня 2019 року №UА100070/2019/344471 задекларував товар за кодом , вказавши загальну вартістю 18899,20 USD.

Разом з цим, суд враховує, що за кодом 7019, що передбачений группою 70 «Скло та вироби зі скла» класифікуються: Скловолокно (включаючи скловату) та вироби з нього (наприклад, нитки, тканини). Код передбачає інше, за кодом 70194000 - тканини з рівниці.

Суд зазначає, що товари за вказаними кодами віднесені до однієї групи, є подібними, для таких товарів однакові порядок декларування та ставки митних платежів.

Відтак, зазначення у МД коду (інше) не вплинуло ні на митну вартість товару, ні на суму необхідних до сплати митних платежів.

Отже, суд відхиляє доводи відповідача у цій частині, як такі, що не вказують на розбіжності щодо митної вартості товару у поданих позивачем документах.

Щодо доводів відповідача щодо невключення витрат на навантаження на борт судна в ціну товару.

За п.3.1 контракту № 6/2017 від 13 березня 2017 року Постачальник зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти товар на умовах «FOB» згідно офіційних правил «ІНКОТЕРМС-2010».

Відповідно до п. 3.6 контракту Постачальник зобов`язаний сплатити витрати з завантаження Товару в транспортний засіб, уповноваженого Покупцем перевізника, а також сплатити витрати, пов`язані із митною очисткою товару від мита для експорту.

Відповідно до Правил ICC для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі (ІНКОТЕРМС-2010) Умови FOB (Free on Board Вільно на борту) висновується, що продавець виконав зобов`язання щодо поставки з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. Тобто, з цього моменту покупець несе усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару. За умови FOB на покупця покладаються обов`язки з очищення товару від мит для його експорту.

Отже, посилання відповідача на не включення у митну вартість витрат на завантаження товару на борт судна є необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до Правил «ІНКОТЕРМС-2010» та умов контракту вказані витрати покладаються на постачальника.

Щодо ненадання банківського документу щодо здійснення передплати за контрактом.

Згідно пункту 1.1 контракту Постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконна сітка у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийнята та оплатити товар на умовах, визначених цим контрактом.

Пунктом 1.2 визначено, що найменування, асортимент, ціна та кількість поставленого товару, зазначається в додатку до даного контракту - специфікації на товар, яка з моменту підписання уповноваженими представниками сторін являється невід`ємною частиною даного контракту.

З наведених умов контракту убачається, що підставою для поставки товару є додаткова угода між покупцем та постачальником - специфікація.

Відповідно до пункту 4.1 контракту перед здійсненням поставки сторони погоджують наявність товару у постачальника, та його готовність здійснити відвантаження товару покупцю.

За пунктом 4.2 контракту покупець здійснює передоплату у розмірі 100% доларів США впродовж 30 днів з дня підписання договору.

З наведених положень договору слідує, що умови оплати, зазначені у пункті 4 Контракту регулюють зобов`язання сторін в частині оплати за певними поставками, які оформлюються специфікаціями, діють з моменту підписання та є невід`ємною частиною Контракту.

Відповідно до специфікації №30 від 11 червня 2019 року Постачальник зобов`язався передати, а Покупець зобов`язався прийняти товар на загальну суму 18 899, 20 доларів США.

Вартість товару сплачена повністю 24.07.2019, що підтверджується платіжним дорученням SWIFT, № (MUR) 1342.

На підтвердження найменування поставленого асортименту, ціни, кількості та сплати за товар відповідачу надано: комерційний інвойс (Commercial invoice) від 11 червня 2019 року № 19BUD-007, прайс-лист, платіжне доручення SWIFT, які підтверджують вартість товару, його характеристики та факт оплати саме за цією поставкою, на виконання розділу 4 Контракту.

З вищенаведеного висновується, що декларантом надано достатній обсяг документів для підтвердження митної вартості товару саме за поставкою згідно із специфікацією №30 від 11.06.2019.

Отже, вимоги митниці про необхідність надання позивачем банківського документу щодо здійснення передплати з моменту підписання контракту є необґрунтованими, оскільки запитувані документи не відносяться до поставки за специфікацією №30.

Щодо твердження відповідачаа про невідповідність платіжного документу вимогам пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 року № 216, яке полягає у тому, що позивачем у графі «призначення платежу» вказано лише контактні дані, слід зауважити наступне.

Як убачається з матерів справи та встановлено судом, до митного оформлення позивачем надано: комерційний інвойс (Commercial invoice) від 11 червня 2019 року № 19BUD-007, прайс-лист, коносамент (Bill of lading) від 26 червня 2019 року № MRFB19062474, автотранспортну накладну (Road consignment note) від 03 серпня 2019 року № 1226, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 24 червня 2019 року №19С3211С8100/00006, довідку про транспортні витрати № 0508-2 від 05 серпня 2019 року, декларацію країни відправлення № 06252512.

Усі ці документи містять посилання на контракт № 6/2017 від 13 березня 2017 року та не містить розбіжностей у зазначенні ціни за декларований товар, а саме у розмірі 18 899, 20 доларів США 18 899, 20 доларів США.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 року № 216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 року № 910/15601, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару в іноземній валюті або банківських металів.

З аналізу зазначеного положення, твердження митного органу не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Щодо довідки про транспортні витрати суд зазначає наступне.

За змістом статті 53 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

- витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Судом встановлено, що одночасно із митною декларацією від 05.08.2019 № UA100010/2019/344471 позивачем подано автотранспортну накладну від 03 серпня 2019 року № 1226 та довідку про транспортні витрати № 0508-2 від 05 серпня 2019 року.

Згідно з довідкою від 05 серпня 2019 року № 0508-2 вартість транспортування вантажу по маршруту Шанхай, Китай - до митного кордону України - Одеський МТП у контейнері складає 20 430, 16 грн.

Отже, у вказаній довідці експедитором відображені витрати на транспортно-експедиційні послуги до місця перетину митного кордону України та ввезення на митну територію України оцінюваних товарів.

В постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 Верховний Суд зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено типової форми довідки про транспортні витрати та не встановлено її обов`язкових складових (реквізитів). Зазначення у довідці про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України такої інформації, як: дата складання довідки, адресат довідки (митні органи), вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, маршрут перевезення, дані про транспортні засоби, дані про наявність/відсутність додаткового страхування, є достатнім, щоб визнати таку довідку належним та допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення оцінюваних товарів.

З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного товару та пов`язані із цим витрати імпортера на транспортно-експедиційні послуги не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості, є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому, суд враховує, що відповідач витребував у позивача повністю усі документи за переліком згідно статті 53 Митного кодексу України, а не тільки ті, які підтверджують розмір транспортних витрат, що не відповідає зазначеним приписам Митного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16 вказав, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не подано додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, суд зазначає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Згідно з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 29 вересня 2020 року у справі № 520/7041/19 та від 25 травня 2021 року у справі № 520/10386/2020, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем для митного оформлення товарів за митною декларацією за від 05 серпня 2019 року №UA100010/2019/344471 подано відповідачу документи, обсяг та зміст яких є достатнім для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, визначеної за ціною контракту.

За приписами статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

В обґрунтування неможливості застосування попередніх методів зокрема зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

При цьому, коригуючи митну вартість товарів, у спірних рішеннях відповідач посилається на вартість товарів за іншими митними деклараціями.

Водночас, відповідач без жодних пояснень не врахував дані щодо вартості аналогічного товару, який позивач ввозив по контракту №6/2017 від 13 березня 2017 року.

Крім того, спірне рішення не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України, адже не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від від 05 серпня 2019 року №UA100010/2019/000263/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00889.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довів суду правомірність оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 9 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4001,21 грн, що підтверджується квитанцією №20.0..1 від 31.01.2020 на суму 181,00 грн, платіжним дорученням №697828 від 03.12.2019 на суму 1 921,00 грн, платіжним дорученням №701756 від 19.02.2020 на суму 1899,21 грн.

За правилами статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4001,21 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 14200,00 грн суд зазначає, що жодних доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу матеріали справи не містять, відтак питання про їх стягнення на користь позивача судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (місцезнаходження: 03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 2, кв. 24, ) до Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8/А, ) про про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 05 серпня 2019 року №UA100010/2019/000263/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 серпня 2019 року №UA100010/2019/00889.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідністю «Будівельний двір» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4001,21 грн (чотири тисячі одна грн 21 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова