Справа № 300/5190/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2025 р. справа № 300/5190/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , до КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій, -
Ковальчук Марія Іванівна, в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з адміністративним позовом до ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі відповідач 1), виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур (далі відповідач 2), Гаражно-будівельного кооперативу №22, в якому просить:
визнати протиправними дії виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур в особі державного реєстратора Човганюк В. О. щодо формування витягу з Державного реєстру речових прав від 21.11.2023;
зобов`язати виконавчий комітет Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур в особі державного реєстратора Човганюк В.О. внести зміни до Державного реєстру речових прав від 21.11 2023, вказавши в ньому повну адресу розташування гаража № НОМЕР_1 та при внесенні змін до Державного реєстру речових прав від 21.11.2023 додатково взяти і інші відповідні документи, які повинні були бути взяті ще при тій реєстрації, і які відповідають вимогам законодавства щодо реєстрації прав на нерухоме майно, включаючи довідку про право власності на гараж №331 за №17 від 16.01.2009, видану головою кооперативу Саприкою В.М. Ковальчуку Євгену Васильовичу;
зобов`язати ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» зробити виправлення в технічних паспортах, виданих на гараж № НОМЕР_1 ОСОБА_2 26.10.2023 та 02.11.2023, вказавши повну адресу ГБК №22: АДРЕСА_1 , та всі дані про ОСОБА_2 ;
зобов`язати Гаражно-будівельний кооператив №22 надати відповідні документи, які відповідають вимогам законодавства щодо оформлення права власності на гараж № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та на земельну ділянку, на якій розташований даний гараж.
Позовні вимоги мотивовані тим, що через протиправні дії відповідачів позивач не може оформити право власності на гараж № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), побудований її чоловіком. При цьому, до Гаражно-будівельного кооперативу №22 (далі ГБК №22) на постійній основі сплачувались членські внески, що підтверджує право власності на такий гараж. Позивач вказує, що для оформлення права власності на гараж № НОМЕР_1 отримала довідку від 19.10.2023 про право власності, проте вона не згідна з правильністю такої довідки, так як з неї не вбачається дати початку належності даного гаража власнику, а також в ній неправильно вказаний рік побудови гаража. Іншого документа голова ГБК №22 позивачу не надав. З метою оформлення права власності на гараж, позивач звернулась до виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур, після чого їй надано витяг з Державного реєстру речових прав від 21.11.2023, а також позивачем отримано довідку про право власності від 16.01.2009. Вважаючи, що витяг державним реєстратором сформовано 21.11.2023 невірно, позивач зверталась до відповідача 2 для внесення виправлень, проте їй було відмовлено. ОСОБА_1 вважає, що державним реєстратором формуванні витягу не були взяті до уваги необхідні документи та не була перевірена правильність документів, які були взяті нею для реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 , а також не були взяті до уваги документи на землю та інші необхідні для цього документи. Позивач наголошує, що вона зверталась також до відповідача 1 із заявою про виправлення помилок в технічних паспортах, проте, відповідач не визнав помилок та не вніс відповідні помилки. Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними, які перешкоджають їй здійснювати право власності на гараж № НОМЕР_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 відмовлено у відкритті провадження в справі №300/5190/25 за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог, заявлених до Гаражно-будівельного кооперативу №22.
Іншою ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
У подальшому, 07.08.2025 судом отримано заяву ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 28.07.2025, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору, заяву про поновлення строку звернення до суду та заяву про зменшення позовних вимог.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в межах позовних вимог про:
зобов`язання виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області (далі відповідач 1), управління реєстраційних процедур в особі державного реєстратора Човганюк В.О. внести зміни до Державного реєстру речових прав від 21.11 2023, вказавши в ньому повну адресу розташування гаража № НОМЕР_1 та при внесенні змін до Державного реєстру речових прав від 21.11.2023 додатково взяти і інші відповідні документи, які повинні були бути взяті ще при тій реєстрації, і які відповідають вимогам законодавства щодо реєстрації прав на нерухоме майно, включаючи довідку про право власності на гараж №331 за №17 від 16.01.2009, видану головою кооперативу Саприкою В.М. Ковальчуку Євгену Васильовичу;
зобов`язання ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» зробити виправлення в технічних паспортах, виданих на гараж № НОМЕР_1 ОСОБА_2 26.10.2023 та 02.11.2023, вказавши повну адресу ГБК №22: вул. Довженка, 13, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський район, Івано-Франківська обл., та всі дані про ОСОБА_2 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи №300/5190/25 за правилами загального позовного провадження.
01.09.2025 позивач подала суду відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Вказує, серед іншого, що у витязі про реєстрацію права на гараж № НОМЕР_1 не поставлена повна адреса ГБК №22, а саме: вул. Довженко 13, а тому, на її думку, державним реєстратором відповідача 2 були допущені помилки при оформленні права власності на гараж № НОМЕР_1 (а.с. 83-85).
КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» правом на подання відзиву на позов не скористалось, заперечення щодо позову суду не надано.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_2 (чоловік позивача) є власником гаража № НОМЕР_1 в Гаражно-будівельному кооперативі №22, постійно сплачував пайові і членські внески.
Гаражно-будівельним кооперативом №22 видано довідку №03/285 від 19.10.2023, якою підтверджується, що згаданий гараж № НОМЕР_1 , побудований 1992 року, належить ОСОБА_2 (а.с. 12).
Також довідкою ГБК №22 від 19.01.2009 №17 підтверджується, що ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку під будівництво гаража № НОМЕР_1 (а.с. 16).
Для оформлення права власності на вказаний гараж № НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернулась 17.11.2023 із заявою до управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області. До заяви долучила:
довідку про право власності від ГБК №22 від 19.10.2023 №03/285 (а.с. 12);
технічний паспорт Івано-Франківського ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14).
Державним реєстратором відповідача 2 сформовано витяг з Державного реєстру речових прав від 21.11 2023, в якому вказано, що об`єктом речових прав є закінчений будівництвом гараж 331 за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, Гаражно-будівельний кооператив №22 (а.с. 28).
Також позивач 20.05.2025 звернулась із заявою до ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», в якій просила виправити помилки в технічних паспортах щодо гаража № НОМЕР_1 та пояснити запис в технічних паспортах «станом на 01.01.2021 року» (а.с. 21-22).
Листом від 27.05.2025 №311/01-18 відповідач 1 повідомив ОСОБА_1 про те, що виготовлення технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 у ГБК №2 у м. Івано-Франківську проведено у відповідності до Порядку проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 12.05.2023 №488, а тому твердження щодо допущених порушень працівниками ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не знайшли свого підтвердження (а.с. 23).
Вважаючи вищенаведені дії відповідачів протиправними, Ковальчук М.І., в інтересах ОСОБА_2 , звернулася за захистом порушеного права до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі Закон №1952-IV, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державною таких прав.
Відповідно до приписів статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
За змістом частини 1 статті 3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
У силу вимог ч. 3 ст. 3 Закону №1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Частиною 1 ст. 4 Закону №1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності, а ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу.
Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону №1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та х обтяжень» від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким, серед іншого, визначено перелік документів необхідних для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (далі Порядок №1127).
Так, для державної реєстрації права власності на гараж, необхідно подати:
- технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, внесений в єдиний портал державної електронної системи у сфері будівництва;
- документ, що посвідчує особу заявника;
- документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна;
- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадку, якщо об`єкт нерухомого майна побудований до 5 серпня 1992 р.);
- документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі прав.
Згідно з пунктом 77 Порядку №1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва. У разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі (п. 81 Порядку №1127).
Окрім цього, приписами пункту 29 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26.10.2011 №1141 передбачено, що до Державного реєстру прав вносяться такі відомості, зокрема, про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт:
ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор);
тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо);
загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво);
відсоток готовності (для об`єкта будівництва);
адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості яким присвоєно адресу);
Відомості про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт вносяться автоматично на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такою системою. У разі відсутності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про відповідний об`єкт такі відомості вносяться на підставі документів, поданих для державної реєстрації прав.
Пунктом 18 Порядку №1127 визначено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Таким чином, державним реєстратором на підставі пункту 18 Порядку №1127 фактично прийнято рішення щодо державної реєстрації права на гараж № НОМЕР_1 в ГБК №22.
Водночас, суд зауважує про слушність доводів позивача щодо неповної адреси такого гаража у вказаному витягу, оскільки згідно довідки про право власності від ГБК №22 від 19.10.2023 №03/285 та технічного паспорта вбачається, що гараж № НОМЕР_1 знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, Гаражно-будівельний кооператив №22.
Отже, у витягу державним реєстратором не конкретизовано вулицю, на якій знаходиться гараж №331, а тому у цій частині суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Окремо суд звертає увагу, що довідка, видана на право власності на гараж №331 за №17 від 16.01.2009, видана головою кооперативу Саприкою В.М., на яку у позові посилається позивач, жодним чином не суперечить довідці про право власності від 19.10.2023 №03/285.
Щодо позовних вимог, що заявлені до відповідача 1 в частині внесення виправлень до технічних паспортів, то суд зазначає таке.
У відповідності до Порядку проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 12.05.2023 №488 (далі Порядок №488), технічний паспорт документ, що складається з текстових та графічних матеріалів, які містять інформацію про склад, фактичну площу, об`єм, технічний стан об`єкта нерухомого майна, виготовлених на підставі матеріалів технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації на дату її проведення.
Отже, технічний паспорт це інформаційний документ, що містить зібрані дані про нерухомість для внесення їх до Державного реєстру нерухомості.
Технічний паспорт на будинок містить в собі різноманітні дані, серед яких сновні відомості про об`єкт нерухомості, включаючи його адресу, площу, планування, поверховість, технічні характеристики (наприклад, матеріали стін, рік побудови) та інформацію про власника.
Так, в матеріалах справи наявні технічні паспорти на гараж № НОМЕР_1 в ГБК №22 станом на 26.10.2023 та від 02.11.2023 (а.с. 14, 15).
ОСОБА_1 , вважаючи, що технічні паспорти на гараж № НОМЕР_1 в ГБК №22 не мають юридичної сили, 20.05.2025 звернулась до ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» із заявою, в якій, зокрема, просила виправити помилки в технічних паспортах щодо гаража № НОМЕР_1 . Зокрема, у заяві позивач наголосила на тому, що у паспортах вказана неповна адреса його розташування, а також у технічному паспорті від 26.10.2023 не вказаний ідентифікаційний код ОСОБА_2 (а.с. 21-22).
В той же час, відповідач 1 листом від 27.05.2025 №311/01-18 повідомив заявника, що виготовлення технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 у ГБК №2 у м. Івано-Франківську проведено у відповідності до Порядку №488, а тому твердження щодо допущених порушень працівниками ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не знайшли свого підтвердження (а.с. 23).
Суд, дослідивши матеріали справи, погоджується, що у даному випадку помилок у наявних в матеріалах справи технічних паспортах не допущено.
Так, як вбачається із вказаних технічних паспортів, адресою гаража № НОМЕР_1 вказано: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, Гаражно-будівельний кооператив №22 (а.с. 14, 15).
При цьому, згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, місцезнаходження ГБК №22 є саме вул. Довженка, 13, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл.
Тобто, в даному випадку, адреса гаража №331, на думку суду, вказана повністю, що не може бути перешкодою для вчинення будь-яких реєстраційних чи інших дій (як вказує у позові позивач щодо продажу гаража).
Стосовно зазначення у технічному паспорті станом на 26.10.2023 ідентифікаційного коду, то суд звертає увагу, що, по-перше, такий код не є обов`язковим реквізитом, по-друге, такий паспорт виданий станом на 26.10.2023, тобто у період чинності Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 (далі Інструкція №127), додатком 6 до якої затверджено бланк Технічного паспорта на гараж (машино-місце).
Суд констатує, що технічний паспорт на гараж №331 станом на 26.10.2023 виконаний на бланку, який відповідає додатку 6 до Інструкції №127, при цьому у такому бланку відсутня графа щодо ідентифікаційного коду особи.
Натомість, наявна графа «Замовник технічної інвентаризації або уповноважена ним особа (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи)», у якій вказано такі відомості: ОСОБА_2 .
Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у цій частині позовних вимог, заявлених до відповідача 1, слід відмовити.
При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене та з огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області, управління реєстраційних процедур в особі державного реєстратора Човганюк В.О. внести зміни до Державного реєстру речових прав від 21.11.2023, вказавши в ньому повну адресу розташування гаража № НОМЕР_1 , а саме зазначити вулицю Довженка.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у спірному випадку управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області не діяло на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, а КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» діяло у відповідності до вимог законодавства, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-франківської міської ради Івано-Франківської області на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 77, 78,139, 159, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.