Справа № 520/8306/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 р. Справа № 520/8306/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/8306/25

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати дії Офісу Генерального прокурора із направлення (надсилання) подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військової частини НОМЕР_1 ) в порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції", яке надійшло до військової частини НОМЕР_2 18.12.2023, незаконними;

- визнати подання Офісу Генерального прокурора від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 незаконним та скасувати його, а Офіс Генерального прокурора зобов`язати офіційно та письмово визнати перед позивачем передчасність і неправомірність цього подання та принести позивачу офіційні письмові вибачення за несприятливі наслідки передчасного і неправомірного надсилання цього подання, зокрема - за псування честі, гідності і ділової репутації позивача перед військовим командуванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, вчинено незаконні дії щодо направлення (надсилання) подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військової частини НОМЕР_1 ) в порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції", яке надійшло до військової частини НОМЕР_2 18.12.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції проігноровано, що зміст подання Офісу Генерального прокурора у стверджувальній і безапеляційні формі, всупереч гарантованої національним законодавством і міжнародним правом презумпції невинуватості, констатує нібито вчинення скаржником корупційних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 і ч. 4 ст. 368 КК України (без відповідного доведення і встановлення вини особи судом), скоєння ним "ганебного вчинку" (допущено грубі та безпідставні оціночні судження), підрив цим "ганебним вчинком" авторитету Збройних Сил України та Президента України.

Вказує, що судом першої інстанції також проігноровано, що Законом України "Про запобігання корупції" не надано права (повноважень) суб`єкту боротьби з корупцією розписувати у відповідному поданні фабулу підозри або обвинувачення, а формулювання цієї фабули і донесення версії слідства до будь-яких третіх осіб, які не є учасниками відповідного кримінального процесу, відповідно до ст. 19 Конституції України є незаконним.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Офісом Генерального прокурора направлено до Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » подання, яким визначено вирішити питання про призначення та проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та притягнення до відповідальності винних службових осіб.

Позивач, вважаючи незаконними такі дії відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції має право направити відповідне подання, отже вважав, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року (далі по тексту Закон України № 1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема є посадові та службові особи органів прокуратури.

Як повідомив відповідач, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000852 від 24.10.2022 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі по тексту -КК України) та за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 426 КК України.

Організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснювалась групою прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 25.02.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України.

Згідно з приміткою до ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3-369, 369-2, 369-3 КК України.

Відповідно до частини 3 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції відносяться органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Так, в оскаржуваному подані зазначено, що ОСОБА_1 підозрюється в тому, що в період з серпня 2022 року по 24.02.2023, перебуваючи на посаді начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 та начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 , будучи службовою особою, вимагав та одержав від військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 неправомірну вигоду у загальній сумі 180 000 грн., тобто у значному розмірі, оскільки вказана сума більш ніж у 100 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (а.с. 35-37).

Тобто, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення ОСОБА_1 , та притягнення до відповідальності винних службових осіб, 04.12.2023 прокурором у кримінальному провадженні у порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» на адресу Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » внесено подання № 11/1-56810-23.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів зазначає, що відповідач направляючи подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " діяв відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», яка, як вже було зазначено вище, передбачає право на таке подання задля виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Отже, в межах спірних правовідносин Офіс Генерального прокурора діяв відповідно до вимог законодавства , а тому відсутні правові підстави для визнання протиправними його дій та визнання протиправним і скасування подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23.

Обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2023 по справі №990/171/22 наголошував, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання дій Офісу Генерального прокурора із направлення (надсилання) подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військової частини НОМЕР_1 ) в порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції", визнання подання Офісу Генерального прокурора від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 незаконним та скасувати його та зобов`язання Офісу Генерального прокурора офіційно та письмово визнати перед позивачем передчасність і неправомірність цього подання та принести позивачу офіційні письмові вибачення за несприятливі наслідки передчасного і неправомірного надсилання цього подання, зокрема - за псування честі, гідності і ділової репутації позивача перед військовим командуванням не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачено чинним законодавством.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 по справі № 520/8306/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло