Справа № 760/30613/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1, УПП у м. Києві), Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-2, Департамент) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №435914 від 22.11.2024, винесену інспектором взводу, роти 3, батальйону 4, полку 1 старшим лейтенантом Роговим В.І., відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19.06.2025 позов задоволено частково - скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАД №435914 від 22.11.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. У задоволенні позовних вимог до УПП у м. Києві відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча електроскутер «AIMA XIOMA U1» є транспортним засобом, а відтак керування ним вимагає від особи наявності посвідчення водія відповідної категорії, однак Департаментом не надано належних і допустимих доказів керування ОСОБА_1 указаним транспортним засобом, що свідчить про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, заявлених до УПП у м. Києві, суд зазначив, що воно не є належним відповідачем у цій справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за приписами чинного законодавства електроскутер належить до транспортних засобів, а тому керування ним особою, яка не має відповідного права, охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Наголошує, що саме під час розгляду справи поліцейський, що прибув на виклик за зверненням позивача, встановив відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії та керування ним транспортним засобом «AIMA XIOMA U1». Підкреслює, що всупереч висновків суду першої інстанції наданий відеозапис є належним і допустим доказом.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 25.09.2025.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 28.10.2025.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, інспектором взводу 2 роти 3 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Роговим В.І. було 22.11.2024 прийнято постанову серії БАД №435914 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 10; далі - спірна постанова), якою до ОСОБА_1 за порушення пп. «а» п. 2.1 ПДР України застосовано передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття спірної постанови стало те, що 22.11.2024 о 20:10 за адресою: м. Київ, вул. Гусовського, 1, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, став учасником дорожньо-транспортної пригоди та не мав при собі при цьому права керування транспортним засобом, чим порушив пп. «а» п. 2.1 ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідного права, є підставою для притягнення такої до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, за приписами пп. «а» п. 2.1 ПДР України водій саме механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Визначення механічного транспортного засобу та транспортного засобу містяться у п. 1.10 ПДР України, за якими механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. У цьому пункті ПДР України також закріплено поняття «мопед», до якого віднесено двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Отже, за своєю правовою природою поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» є відмінними та охоплюють транспортні засобі різних характеристик. Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст ч. 2 ст. 126 КУпАП, за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, свідчить, що адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Таким чином, санкція, передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, охоплює керування всіма транспортними засобами, у тому числі й механічними.

Матеріали справи свідчать, що електроскутер «AIMA XIOMA U1», яким керував позивач, має потужність 1,2 кВт, а відтак належить до транспортних засобів у розумінні ПДР України.

Відповідно до п. 2.13 ПДР України право на керування транспортними засобами особам може бути надано мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку. Транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Тобто, для керування транспортним засобом, до якого належить електроскутер «AIMA XIOMA U1», потужністю 1,2 кВт, ОСОБА_2 повинен був мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1. Водночас доказів наявності у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, посилаючись на відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, з підстав, що електроскутер «AIMA XIOMA U1», яким керував позивач, не належить до механічних транспортних засобів, а відтак останній не був зобов`язаний мати при собі відповідне посвідчення водія, ОСОБА_2 не врахував, що відповідальність за таке правопорушення передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Натомість, як було встановлено раніше, складом правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, є керування саме транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З указаним висновком суду апеляційної інстанції не йде у розріз і позиція Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, викладена у листі від 07.05.2021 №31/26-Г-565 (а.с. 22), яка стосувалася необхідності водія елекроскутера мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, однак не містила позиції щодо необхідності мати посвідчення водія відповідної категорії взагалі.

Приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Із змісту відеозапису, який міститься на оптичному диску (а.с. 42), однак безпідставно не був врахований судом першої інстанції, вбачається, що позивачем підтверджується керування електроскутером «AIMA XIOMA U1».

Посилання суду першої інстанції на те, що згідно з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, колегія суддів вважає помилковим.

Так, попередня редакція ст. 283 КУпАП передбачала обов`язкове зазначення технічного засобу у постанові про накладення адміністративного стягнення, на відміну від чинної редакції, яка встановлює такий обов`язок поліцейського лише у випадку здійснення такої фіксації.

До того ж, в силу вже згаданих вище положень ст. 77 КАС України обов`язок доказування, у цьому випадку, покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на викладене, наданий Департаментом до відзиву на позов відеозапис на оптичному диску (а.с. 42), з якого вбачається, що позивачем не заперечує та навпаки підтверджує керування електроскутером «AIMA XIOMA U1», є належним доказом та має бути врахований судом при розгляді справи.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга і четверта статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2024 о 20:10 за адресою: м. Київ, вул. Гусовського, 1, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, став учасником дорожньо-транспортної пригоди та не мав при собі при цьому права керування транспортним засобом, за що ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, що належним чином відображено у спірній постанові та, як було зазначено вище, підтверджується матеріалами справи.

Відтак, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню, що було залишено поза увагою судом першої інстанції.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування указаних вище норм права сформульований Верховним Судом у постанові від 17.05.2018 у справі №681/972/17.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення складено 30 жовтня 2025 року.