Справа № 440/1249/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. Справа № 440/1249/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 20.05.25 по справі № 440/1249/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка складає на день його смерті 80391,34 грн та не зняття обмеження з її пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 з 06.08.2024 без обмеження її максимальним розміром як з моменту її призначення, тобто з 06.08.2024, так і з 03 січня 2025 року в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка складає на день його смерті 80391,34 грн;

В обґрунтування позову зазначено про протиправність відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача виходячи з 50% від розміру пенсії по інвалідності годувальника - ОСОБА_2 без обмеження максимальним розміром, як такої, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та порушують її право на отримання пенсії у належному розмірі, оскільки приписи статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 № 3668-VI (далі Закон № 3668-VI) в частині поширення дії на Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), а також положення частини 3 статті 67 Закону № 796-ХІІ, якими розмір пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи обмежувався десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, рішенням Конституційного Суду від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, визнано неконституційними, а тому такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 по справі №440/1249/25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка складає на день його смерті 80391,34 грн та не зняття обмеження з її пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 з 06.08.2024 без обмеження її максимальним розміром як з моменту її призначення, тобто з 06.08.2024, так і з 03 січня 2025 року в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка складає на день його смерті 80391,34 грн.

ГУ ПФУ в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/1249/25 від 20.05.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 , оскільки наразі органами Пенсійного фонду України проводяться заходи щодо приведення у відповідність пенсійної справи та перевірки правильності наданого розрахунку заробітної плати первинним документам, у зв`язку з чим, листом № 1600-0308-9/90482 від 11.12.2024 зроблено запит на проведення перевірки заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 та надання методичних рекомендацій для виконання перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зокрема, зняття обмеження максимальним розміром пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 796-ХІІ, з урахуванням роз`яснення Пенсійного фонду України.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23.02.2008 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до заяви від 06.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за принципом екстериторіальності, було прийнято рішення про переведення заявниці з пенсії за віком обчисленої згідно норм Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розрахунок пенсії проведено згідно з матеріалами електронної пенсійної справи по втраті годувальника, ОСОБА_2 , який отримував пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, з урахуванням заробітку згідно довідки про фактичну заробітну плату за роботу в зоні відчуження № 51 від 01.09.2000, видану АТЗТ СУСКБУ за період роботи з 12.05.1986 по 14.05.1986 в сумі 483 крб.

Позивач неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із запитами щодо порядку обчислення розміру пенсії.

У листі ГУ ПФУ в Полтавській області від 08.10.2024 № 17537-14713/Б-02/8-1600/24 відповідач зазначив, що відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

За твердженнями відповідача, розрахунок пенсії проведено згідно з матеріалами електронної пенсійної справи годувальника ОСОБА_2 , який отримував пенсію у Головному правлінні Пенсійного фонду України у Київській області з урахуванням заробітної плати, визначеної на підставі довідки про фактичну заробітну плату за роботу в зоні відчуження № 51 від 01.09.2000, видану АТЗТ СУСКБУ за період роботи з 12.05.1986 по 14.05.1986 монтажником трубопроводу до реактора 4 блоку в сумі 483 крб.

На даний час розмір пенсії ОСОБА_1 становить 23610,00 грн (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність 2361,00 грн * 10).

Повідомлено позивача, що на даний час вживаються заходи щодо приведення матеріалів пенсійної справи у відповідність з чинним законодавством.

Крім того, листом Пенсійного фонду України від 25.12.2024 № 53547-63354/Б-03/8-2800/24 позивача повідомлено, що пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислено із заробітної плати ОСОБА_2 за роботу в зоні відчуження в травні 1986 року.

З 01.03.2023 та з 01.03.2024 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту і вразливих верств населення у 2023 році (далі Постанова № 168) та від 23.02.2024 № 185 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році (далі Постанова № 185) проведено перерахунки пенсії. Пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог законодавства.

На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 по справі № 440/1249/25 про витребування доказів за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, ГУ ПФУ в Полтавській області 21.03.2025 через підсистему "Електронний суд" направило відповідь на лист від 07.02.2025 №1600-0305-5/10495 з Пенсійного фонду України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 по справі №440/1249/25, повторно витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Пенсійного фонду України відомості та копію доказу (документа) про результати розгляду запиту щодо правильності визначення розміру пенсії в разі втрати годувальника, який направлений листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.02.2025 №1600-0305-5/10495 до Пенсійного фонду України.

Відповідачем та Пенсійним фондом України надані відповіді, які в загальному зводяться до того, що пенсійна справа позивача перебуває на доопрацюванні відповідно до рекомендацій Пенсійного фонду України.

Відповідно до листа від 20.03.2025 № 2800-030102-9/18781 Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України, направленого до ГУ ПФУ в Полтавській області, зазначені відомості, згідно з табелем обліку робочого часу, який наявний в матеріалах пенсійної справи померлого годувальника, ОСОБА_2 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, з 12 по 14 травня 1986 року. Відпрацював 12 травня 16 годин, 13 та 14 травня по 18 годин. Крім того, в табелі наявна інформація про роботу у ІІІ зоні небезпеки. Табель обліку робочого часу засвідчено печаткою організації, в складі якої проводились ліквідаційні роботи.

ГУ ПФУ в Полтавській області повідомлено суду, що на запит відповідача від 07.02.2025 №1600-0305-5/10495 до Пенсійного фонду України ним отримано лист від 20.03.2025 №2800-030102-9/18781 з рекомендаціями у відповідність до яких наразі приводиться пенсійна справа ОСОБА_1 .

Відповідачем та Пенсійним Фондом України на виконання ухали суду від 07.05.2025 про витребування доказів повідомлено, що для отримання розрахунку зазначеної в довідці годинної тарифної ставки на адресу ТОВ «НЕННО», яке є зберігачем документів АТЗТ СУСКБУ, надісланий (запит) лист від 25.03.2025 №1600-0308-8/23594, однак відповідь на запит не надходила.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка складає на день його смерті 80391,34 грн та не зняття обмеження з її пенсії, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки з 20.03.2024 - дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, стаття 67 Закону № 796-XII не містить норм, які б обмежували пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, так як припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, які поширювали свою дію на Закон № 796-XII, зі змінами, визнано неконституційними, а відтак обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами пенсії позивача є неправомірним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України колегія суддів зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з відмовою ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром як з моменту її призначення (06.08.2024), так і з 03 січня 2025 року у розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 , яка складає на день його смерті 80391,34 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

З огляду на положення статті 1 Закону № 796-XII, останній спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до статті 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено «Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Порядок № 1210).

Пунктом 11 Порядку № 1210 передбачено, що розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені частиною третьою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Мінімальний розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, становить, зокрема, на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 , як отримувач пенсії по втраті годувальника її чоловіка ОСОБА_2 з 06.08.2024 має право на отримання пенсії у розмірі не менше ніж 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону № 796-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Так само, у силу частини першої статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (...) законів України (...) "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (...), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше введені в дію Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011.

За змістом положень статті 2 Закону № 3668-VІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №796-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічне положення з 01.10.2011 передбачено у частині третій статті 67 Закону №796-XII.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2023 у справі № 380/12268/20 та 05.09.2023 у справі № 120/1602/23, норми пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 3668-VІ є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності названого Закону та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу згаданого Закону.

З часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ).

До того ж, норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 67 Закону № 796-XII.

Отже, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.05.2018 у справі № 704/87/17, від 03.04.2018 у справі № 361/4922/17, від 15.05.2019 у справі № 554/4191/17, від 21.11.2019 у справі № 161/14321/16-а, від 10.12.2020 у справі № 580/492/19, які враховані судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Наявним у матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії (версія: 1.6.78.1 від 14.08.2024) (а. с. 12) підтверджено, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір з 06.08.2024 склав 31545,26 грн (обраховано від середнього заробітку ОСОБА_2 у розмірі 66992,78 грн), отже, перевищив максимальний, а тому позивачу до виплати як з 06.08.2024 так і з 01.01.2025 призначена пенсія у розмірі 23610,00 грн.

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_2 (годувальника) версії 1.6.78.1 від 28.02.2024 (а.с. 40) вбачається, що основний розмір пенсії від середнього заробітку годувальника було визначено на рівні 80391,34 грн, а не 66992,78 грн, як зазначено у протоколі перерахунку пенсії позивача, при цьому жодних пояснень такого зменшення відповідачем не наведено, як і не обґрунтовано застосування до розміру пенсії позивача обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів враховує, що 20.03.2024 Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024 визначено, що припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже з 20.03.2024 - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 2-р(II)/2024 стаття 67 Закону № 796-XII не містить норм, які б обмежували пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; так само, як і припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII, зі змінами, оскільки їх визнано неконституційними.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що з 20.03.2024 у відповідача відсутні правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 визнано неконституційними припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII. Отже, з 06.08.2024 (дня призначення пенсії по втраті годувальника) та з 01.01.2025 (дня проведення перерахунку пенсії у зв`язку з індексацією заробітку) позивач має право на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром.

Позивач звернулася з заявою про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром 22.11.2024, тобто після набуття чинності Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, а відтак пенсійний орган повинен був привести розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства на дату такого звернення, однак цього не зробив.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, відповідач лише формально посилається на вчинення ним відповідних дій, спрямованих на приведення розміру пенсії позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, проте жодних належних доказів на підтвердження таких обставин не надає, що свідчить про допущення ГУ ПФУ в Полтавській області протиправної бездіяльності.

З огляду на встановлені обставини у справі, колегія суддів вважає, що не здійснюючи перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначену відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з 06.08.2024 та з 01.01.2025 ГУ ПФУ в Полтавській області допустило протиправну бездіяльність, якою порушило право позивача на отримання пенсійної виплати у належному розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, враховуючи встановлену судом апеляційної інстанції протиправну Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 в розмірі 50% від пенсії по інвалідності її чоловіка - ОСОБА_2 , яка складала на день його смерті 80391,34 грн та не зняття обмеження з її пенсії з 06.08.2024 та з 01.01.2025, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 по справі № 440/1249/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін Я.М. Макаренко