Справа № 420/36345/25
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 жовтня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання такою, що не підлягає виконанню постанова, повернення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у прохальній частині якого позивач просить суд:

-визнати такою, що не підлягає виконанню постанову від 01.07.2015 ВП № 47839866, винесену державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 290 195,88 грн;

- повернути стягнуті в межах виконавчого провадження ВП № 53500260 з ОСОБА_1 кошти у розмірі 20 775,89 грн позивачу.

Відповідно до п.п.3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суб`єкти владних повноважень, юридичні особи сплачують за подання до адміністративного суду позову: - майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менш 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; - не майнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, позивачем не надано до суду докази сплати судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 3 103,12 грн.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач оскаржує постанову від 01.07.2015 ВП № 47839866 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 290 195,88 грн.

При цьому, позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» 24.10.2025, через 10 років після її прийняття, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого ст.287 КАС України.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд поновити строки пред`явлення позову до ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області, обґрунтовуючи у позовній заяві підстави для задоволення вказаного клопотання тим, що позивач ОСОБА_1 з початком повномасштабного вторгнення (лютий 2022 року) постійно мешкає за кордоном, що об`єктивно ускладнило та унеможливило своєчасне отримання кореспонденції за місцем реєстрації в Україні, а також оперативне звернення до суду. Постанова про відкриття ВП № 53500260 та постанова про стягнення виконавчого збору № 47839866 на адресу позивача не надходили, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначила, що вперше про накладення арешту на пенсійний рахунок позивач дізналася 14.09.2022, однак причини та підстави цього арешту не були їй відомі. Водночас, повне ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 53500260 та отримання ідентифікатора доступу до АСВП відбулося лише 30.06.2025 після надходження офіційного Листа від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідь на адвокатський запит. Саме дата 30.06.2025, як вказала позивач, є датою, коли позивач в повному обсязі ознайомилась зі змістом оскаржуваної постанови та обставинами, що свідчать про порушення її прав. Процесуальні дії, вчинені після 30.06.2025 (підготовка позову, подання до суду, отримання ухвал про повернення), свідчать про сумлінне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків та намір захистити свої права.

Оцінюючи доводи та пояснення позивача, наведені у клопотанні про визнання причин пропущення строку на звернення до суду із даним позовом поважними, суд зазначає наступне.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, вчинених на звернення позивача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд роз`яснює, що обмеження строку на звернення до адміністративного суду не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

В той же час суд зазначає, що сам факт не надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження та оскаржуваної постанови не є підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач ще 14.09.2022 року була обізнана про арешт власних грошових коштів і повинна була виявити належну процесуальну активність, однак минуло три роки, перш ніж вона звернутися із запитом до органу ДВС.

Вказані позивачем обставини не можна розцінювати як об`єктивно непереборні чи такі, що не залежали від волевиявлення позивача.

Крім того, доводи представника позивача про те, що строк почався з моменту ознайомлення 30.06.2025 року з матеріалами виконавчого провадження в АСВП, є неспроможними, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 287 КАС України відлік строку звернення до суду починається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Таким моментом у даній справі було встановлено 14.09.2022 року, коли позивачці стало відомо про арешт коштів та відповідно отримання додаткових документів чи відповідей на запити не змінює цього моменту, а лише підтверджує факт вже відомого обмеження прав.

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.1 ст.169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху для надання позивачу строку для усунення недоліків по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України суддя, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання такою, що не підлягає виконанню постанова, повернення коштів,- залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.О. Танцюра