Справа № 520/398/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 р. Справа № 520/398/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, по справі № 520/398/25

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000492/2 від 09 серпня 2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 задоволено позов.

Скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000492/2 від 09 серпня 2024.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач звернув увагу на те, що позивачем не були надані додаткові документи, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей, щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Зазначені при митному оформленні документи містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:невідповідність обраного позивачем методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, у зв`язку з тим, що використані підприємством відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також документи, подані позивачем при митному оформленні, містять розбіжності, які суттєво впливають на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей стосовно ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 06 червня 2024 між Surplex GmbH, компанією, зареєстрованою в Федеративній Республіці Німеччині та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 був укладений контракт №0606, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується продати покупцю, а покупець зобов`язується купити в продавця, оплатити на умовах, викладених у контракті, промислове обладнання в кількості, асортименті та за цінами, зазначеними в специфікаціях до контракту, що є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 4.2 та 5.1 Контракту поставлений товар у повному обсязі повинен відповідати кількості, зазначеній у специфікаціях. Країна відправлення товару вказана в специфікаціях. Порядок і строки оплати товару, що є предметом Контракту, визначаються сторонами в специфікаціях або інвойсах до Контракту. Постачання товарів здійснюється на умовах, зазначених у специфікаціях на кожну партію товару (відповідно до правил Incoterms 2010).

06 червня 2024 сторони уклали Специфікацію №1 до контракту, за якою предметом поставки є товар на загальну суму 6 258,00 євро, а саме пиляльний верстат Kasto Twin A4 Fully Automatic Band Saw 2010 року випуску, що був у використанні.

06 червня 2024 продавець на виконання контракту виставив позивачу до сплати Інвойс №V6860-001 (надалі «Інвойс») на загальну суму 6258,00 євро.

24 червня 2024 позивач на виконання умов контракту перерахував на користь продавця грошові кошти в розмірі 6258,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті MUR №4JBKLO6LO9GT4SG від 24 червня 2024 та платіжним дорученням в іноземній валюті в форматі SWIFT повідомлення MUR №4JBKLO6LO9GT4SG від 24 червня 2024.

З метою митного оформлення вказаних товарів позивачем 08 серпня 2024 до Харківської митниці подано митну декларацію ІМ40ДЕ №24UA39U3.

На підтвердження митної вартості товару разом з декларацією подано пакет документів: Контракт, Специфікацію, Інвойс, Накладну на поставку, Платіжну інструкцію, Платіжне доручення, Міжнародну товарно-транспортну накладну (надалі «CMR»), Заявку №3107 від 31 липня 2024 року, Рахунок на оплату №210 від 31 липня 2024 року, Довідку про транспортні витрати №141 від 02 серпня 2024 року, Транзитний супровідний документ до Транзитної митної декларації типу Т1 MRN №24DE16B6 від 25 червня 2024 року, відомості з інтернет-аукціону.

Митним органом направлено позивач повідомлення від 08 серпня 2024 щодо необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписки з бухгалтерської документації; 3) ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 4) каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; 5) копії митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно зі статтею 254 МК України); 6) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; 7) транспортно-експедиційних рахунків, заявок перевезення, договорів тощо.

09 серпня 2024 позивач у відповідь на запит надав відповідачу лист №0908/24-01, у якому додаткового обґрунтував визначену ціну товару та зазначив про надання всіх необхідних документів, які були наявні у декларанта на момент митного оформлення товару.

09 серпня 2024 Харківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000492/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000598.

В обґрунтування вказаних рішень про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

- декларантом не надана експортна декларація країни відправлення відповідно до п. 5.2 зовнішньоекономічного договору від 06.06.2024 №0606;

- декларантом надано експортний товаросупровідний документ №MRN 24DE16B6 (без перекладу стаття 254 МКУ);

- декларантом надано комерційний інвойс №V6860-001 від 06.06.2024, умовами інвойса оплата повинна була здійснитися 11.06.2024, відповідно до специфікації до зовнішньоекономічного договору оплата здійснюється протягом 7 днів після підписання договору (договір №0606 від 06 06 2024) згідно банківського платіжного документа №4 оплата здійснена 24.06.2024;

- декларантом не договір на транспортно-експедиційні послуги;

- заявка на перевезення №3107 була складена 31.07.2024, але відповідно до CMR від 06.06.2024 №Б/Н вантаж було навантажено на транспортний засіб в Німеччині 06.06.2024, експортний товаросупровідний документ №MRN 24DE16B6 від 25.06.2024 (тобто можливо не включено всі вкладові митної вартості);

- відповідно до листа продавця від 31.07.2024 зазначено, що товар завантажено для відправки 31.07.2024 що суперечить CMR від 06.06.2024 №Б/Н;

- згідно накладної №L6860-003 від 06.06.2024 перевізник отримав вантаж 31.07.2024, що не відповідає CMR від 06.06.2024 №Б/Н ;

- в додатково наданому листи роз`яснення, що вартості товару від 08.08.2024 зазначено що верстат KASTO Twin A4 Fully Automatic Band Saw used в неробочому стані, не укомплектовано всіма деталями, але згідно інвойсу від 07.05.2024 №V6650-032 аналогічний верстат в повної комплектації, що було оформлено по МД від 17.07.2024 №24UA70U6 відповідає вази ввезеного неукомплектованого верстата по інвойсу №V6860-001 від 36.06.2024, а саме 2420 кг;

- в додатково наданому листи роз`яснення, що вартості товару від 08.08.2024 зазначено що покупцю заздалегідь було повідомлено про те що верстат в не робочому стані, без ремонту, але даної інформації про стан обладнання не зазначено в комерційних документах;

- декларантом не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

10 серпня 2024 позивач для випуску товару у вільний обіг подав повторно митну декларацію ІМ40ДЕ №24UA32U8 та відповідно до рішення сплатив грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 69351,99 грн.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України (далі МК України) декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч 2, 3, 5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч .ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

У ході судового розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості прийняті з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів.

Отже, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в розрізі висновків митного органу, що покладені в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача щодо ненадання декларантом експортної декларації країни відправлення відповідно до п. 5.2 зовнішньоекономічного договору від 06.06.2024 №0606 та надання експортного товаросупровідного документу №MRN 24DE16B6 без перекладу, колегія суддів суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких відсутні такі документи як експортна декларація країни відправлення та експортний товаросупровідний документ.

При цьому, митна декларація країни відправлення входить до переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, які надаються у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, вказані документи не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, а тому їх ненадання чи особливості оформлення не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, за умови що іншими наданими документами підтверджено числові значення складових митної вартості товарів.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що такі посилання не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.

Щодо посилань митного органу на те, що відповідно до наданого декларантом комерційного інвойсу №V6860-001 від 06.06.2024 оплата повинна була здійснена 11.06.2024, відповідно до специфікації - протягом 7 днів після підписання договору, а згідно з банківським платіжним документом №4 фактично оплата здійснена лише 24.06.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Отже, банківські платіжні документи подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів у разі якщо рахунок було сплачено.

Таку, під час митного оформлення товару позивач надав митному органу копії платіжної інструкції на суму 6258,00 євро, платіжного доручення на суму 6258,00 євро, які підтверджують сплату декларантом 100% вартості придбаного товару в розмірі 6258,00 євро.

Зі змісту наведених документів встановлено, що призначенням здійсненого платежу є оплата товару, придбаного саме за зовнішньоекономічним контрактом від 06 червня 2024, що з урахуванням інших наданих документів дає можливість ідентифікувати платіж із господарською операцією щодо придбання товару, щодо митного оформлення якого виникли спірні правовідносини.

При цьому, колегія суддів зазначає, що проведення банківських платіжних документів проведені поза межами строків оплати, визначених специфікацією та інвойсом, не свідчить про те, що такі банківські платіжні документи втратили юридичну значимість як документи, що підтверджують митну вартість товару в силу ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

На підтвердження зазначеної позиції слід навести висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 серпня 2019 у справі №810/2784/18, згідно з якими щодо невідповідності фактичного порядку оплати за товар приписам контракту суд наголосив, що цивільні (господарські) відносини реалізуються на засадах диспозитивності. У процесі реалізації належних їм прав-обов`язків договірні сторони можуть відступити від визначеного договором алгоритму їх реалізації за умови відсутності заперечень з боку іншої сторони. Для цілей митного законодавства важливою є об`єктивна підтверджуваність реалізації відповідних операцій. У справі, що переглядається, виконання умов відповідного контракту підтверджується на основі системного аналізу юридичних фактів, що пов`язані із виконанням сторонами своїх зобов`язань.

З огляду на викладене та враховуючи повний комплекс наданих декларантом документів до митного оформлення, підстав вважати надані позивачем банківські платіжні документи неналежним доказом оплати вартості товару відсутні.

Стосовно доводів відповідача в частині не підтвердження транспортних послуг колегія суддів виходить з наступного.

Так, вказані доводи митного органу ґрунтуються на твердженнях про те, що декларантом не договір на транспортно-експедиційні послуги; заявка на перевезення №3107 була складена 31.07.2024, але відповідно до CMR від 06.06.2024 №Б/Н вантаж було навантажено на транспортний засіб в Німеччині 06.06.2024, експортний товаросупровідний документ №MRN 24DE16B6 від 25.06.2024 (тобто можливо не включено всі вкладові митної вартості); відповідно до листа продавця від 31.07.2024 зазначено, що товар завантажено для відправки 31.07.2024 що суперечить CMR від 06.06.2024 №Б/Н; згідно накладної №L6860-003 від 06.06.2024 перевізник отримав вантаж 31.07.2024, що не відповідає CMR від 06.06.2024 №Б/Н.

Судовим розглядом встановлено, що перевезення придбаного позивачем товару із території Федеративної Республіки Німеччини до місця призначення на митній території України здійснювалось на підставі заявки на перевезення №3107 від 31 липня 2024, яка була надана позивачем до митного оформлення.

При цьому, рахунок на оплату №210 від 31 липня 2024 та акт містять посилання на зазначену заявку.

Також, із матеріалів справи встановлено, що фактичним днем отримання спірного товару перевізником від продавця та відповідною датою завантаження такого товару на транспортний засіб перевізника із реєстраційними номерами НОМЕР_1 /ВМ2706XF є 31 липня 2024, що підтверджується накладною на поставку, виданою продавцем, та відповідає датам підписання заявки від 31 липня 2024 та виставлення рахунку на оплату №210 від 31 липня 2024.

Крім того, на підтвердження вказаних обставин позивач надав лист продавця №V9956-182 від 11 вересня 2024, в якому останній повідомив, що після проведення відповідного аукціону його програмне забезпечення автоматично формує інвойси на оплату та всі необхідні документи, включаючи транспортні документи (CMR), в яких зазначається дата їх створення.

Отже, зазначена в CMR від 06.06.2024 №Б/Н дата «06 червня 2024» є датою формування (виписку) такої CMR продавцем після проведення відповідного аукціону, а не фактичний день завантаження спірного товару на транспортний засіб перевізника із реєстраційними номерами НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Стосовно посилань відповідача на те, що ТСД складений 25 червня 2024, а заявка 31 липня 2024, що свідчить про можливе невключення всіх складових до митної вартості товару, слід зазначити, що ТСД був випущений (сформований) 25 червня 2024 до очікуваного пред`явлення товару до митниці відправлення для подальшого експорту та поміщення товарів під процедуру спільного транзиту, що також підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту Податкового та митного Союзу Європейської Комісії за номером MRN транзитної декларації (24DE16B6).

Натомість, судовим розглядом встановлено, що на підтвердження понесених транспортних витрат позивачем до митного оформлення було надано накладну на поставку, міжнародну товарно-транспортну накладну (надалі «CMR»), заявку №3107 від 31 липня 2024, рахунок на оплату №210 від 31 липня 2024, довідку про транспортні витрати №141 від 02 серпня 2024.

При цьому, законодавчо не визначено яким саме документом має обов`язково підтверджуватись розмір витрат на перевезення, з огляду на що підстав вважати надані позивачем документи неналежним доказом вартості транспортних послуг відсутні.

Щодо посилань митного органу на те, що придбаний товар - верстат KASTO Twin A4 Fully Automatic Band Saw used є в неробочому стані, не укомплектований всіма деталями, але згідно інвойсу від 07.05.2024 №V6650-032 аналогічний верстат в повної комплектації, що було оформлено по МД від 17.07.2024 №24UA70U6, відповідає вазі ввезеного неукомплектованого верстата по інвойсу №V6860-001 від 36.06.2024, а саме 2420 кг, та на відсутність зазначення про стан обладнання у комерційних документах, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту інвойсу від 06 червня 2024 №V6860-001 та накладної на поставку встановлено, що предметом поставки був товар із позначкою «used», тобто той, що був у використанні.

Посилання відповідача на те, ввезений позивачем товар, який за даними наданих документів є неукомплектованим всіма деталями, відповідає за своїми показниками ваги іншому ввезеному товару у повній комплектації, колегія суддів розцінює критично, оскільки дані обставини в контексті підтвердження ціни товару є припущенням, на підтвердження якого відповідачем не надано доказів.

Посилання митного органу на не надання позивачем висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України вказані документи не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, а тому їх ненадання чи особливості оформлення не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, за умови що іншими наданими документами підтверджено числові значення складових митної вартості товарів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.

Щодо посилання митного органу на відомості з бази даних АСМО «Інспектор», та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (ЄАІС), з урахуванням митних оформлень аналогічних товарів з вартістю вище ніж заявлено декларантом, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржуване рішення відповідача не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Втім, суд звертає увагу, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Крім того, колегія суддів зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Сам лише факт спрацювання системи управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 520/398/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло