Справа № 240/25261/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/25261/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 №16 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з врахуванням періодів роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, 13.05.1991 по 20.09.1991, 26.07.1992 по 11.02.1995, з 26.06.2000 по 31.12.2003, з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022, починаючи з 01.05.2024.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 №16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2024 позивач звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 07.05.2024 №16 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16, у якому зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.012.2001 відповідно інформації Пенсійного фонду України згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, оскільки некоректно зазначена дата;

періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб.

Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Позивач, вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не погоджується лише з не врахуванням періодів з 12.05.1987 по 13.06.1988, 13.05.1991 по 20.09.1991, 26.07.1992 по 11.02.1995, з 26.06.2000 по 31.12.2003, з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022, починаючи з 01.05.2024, а тому враховуючи положення ч.2 ст.9 КАСУ, адміністративний позов вирішено в межах заявлених позовних вимог.

Щодо не зарахування періоду з 26.06.2000 по 31.12.2003, суд першої інстанції вказав на помилковість доводів позивача, оскільки згідно розрахунку стажу для призначення пенсії, період провадження підприємницької діяльності з 26.06.2000 по 31.12.2000 та з 01.01.2002 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу позивача, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 01.01.2001, оскільки згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, некоректно зазначена дата, суд першої інстанції встановив, що як слідує з довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 03.08.2017, у період з 01.01.2001 по 31.012.2001 - сплачував внески фіксованого податку по спрощеній системі оподаткування. Тобто, суд дійшов висновку, що наявна помилка у кінцевій даті сплати внесків, однак не з вини позивача.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що оскільки вказану довідку видано Скадовське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, мало можливість встановити період сплати позивачем страхових внесків та усунути вказаний недолік, однак протиправно не зробило цього

З огляду на допущену описку, суд першої інстанції вказав про неможливість встановити конкретний період сплати страхових внесків у 2001 році, та, як наслідок, зобов`язати відповідача його зарахувати, оскільки встановити вказані обставини повинен саме відповідач при виконанні судового рішення.

Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022, суд першої інстанції встановив, що вказані періоди відповідно до розрахунку стажу для призначення позивачу пенсії, відповідачем зараховані до страхового стажу, а тому в цій частині вимоги позивача є безпідставними.

Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу; період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію; період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи, суд першої інстанції вказав, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Також, відповідачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача.

Водночас до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУПФУ в Житомирській області, приймаючи оскаржувані рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат.

Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області після прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу від 07.05.2024 №16 прийняло рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16, у якому змінив підстави відмови, суд першої інстанції дійшов висновку про скасування вказаних вище рішень.

При цьому, суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а відповідач в порушення вказаних вище приписів чинного законодавства України, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не здійснив аналізу усіх умов щодо набуття останнім права на пенсію, з огляду на що, суд позбавлений можливості вирішити по суті спір в частині зобов`язання призначити та виплачувати пенсію .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту виключно шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7 відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 07.05.2024 №16 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу з підстав незарахування до стажу позивача:

-періоду провадження підприємницької діяльності з 26.06.2000 по 31.12.2003, оскільки відповідно до довідки №2236/07 від 03.08.2017 проводилась сплата страхових внесків з фіксованого податку по спрощеній системі оподаткування. Відсутня сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2000.

-періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

-період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

-період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

-період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

При цьому, в подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16, у якому зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.012.2001 відповідно інформації Пенсійного фонду України згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, оскільки некоректно зазначена дата;

періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що період провадження підприємницької діяльності з 26.06.2000 по 31.12.2000 та з 01.01.2002 по 31.12.2003 не є спірним, оскільки згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 з огляду на зазначення в довідці № 2236/07 від 03.08.2017, виданої Скадовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, некоректної кінцевої дати періоду роботи позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що така помилка допущена не з вини відповідача, а уповноваженою особою суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, згідно із частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що саме відповідач наділений правом перевіряти обґрунтованість видачі документів, виданих для призначення пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, мало можливість встановити період сплати позивачем страхових внесків та усунути вказаний недолік, з огляду на наступність відповідних повноважень, наданих чинним законодавством.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу; з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію; з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось судом, згідно вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Відповідно до п.1-2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із п.3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка, в свою чергу необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.11 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) та від 29 березня 2019 року у справі № 548/2056/16-а (адміністративне провадження № К/9901/44334/18), в яких суд касаційної інстанції зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач, як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 31 січня 2019 року у справі №233/1181/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 №16 та від 07.05.2024 №16, а тому апеляційна скарг задоволенню не підлягає.

В свою чергу, враховуючи відсутність доводів апелянта в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.