Справа № 300/2532/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2025 р. справа № 300/2532/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 27.10.2018 по 30.09.2020 позивач проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до п. 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.09.2020 № 119, ОСОБА_1 , на підставі п. п. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 № 199 позивача виключено 30.09.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, у справі № 300/2481/20, визнано протиправним та скасовано п. 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 23.09.2020 №119 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2020 №199, а також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 поновити ОСОБА_1 з 01.10.2020 на військовій службі.

Наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 09.09.2024 № 75, позивача поновлено на військовій службі з 01.10.2020 та призначено заступником начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 21.10.2024 № 305, позивача зараховано з 21.10.2024 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення.

В зв`язку з поновленням на військовій службі, 29.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Із листом відповідача (вих. №674/4/юс/ НОМЕР_2 від 28.11.2024) з відповіддю на його заяву та додатками до нього позивач ознайомився 08.01.2024 через свій електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд", в межах розгляду адміністративної справи № 300/9384/24.

Так, відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 41 за 2020 рік встановлено, що у зв`язку із звільненням позивача з військової служби із систематичним невиконанням умов контракту, відповідачем було проведено відрахування з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки, використаної у 2020 році, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, в розмірі 6793,79 грн. Разом з тим, оскільки наказ № 119 рішенням суду першої інстанції визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на військовій службі, з`явились підстави для виплати ОСОБА_1 вищезазначеної суми, відрахованої з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після його звільнення. У зв`язку з цим, 08.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою здійснити виплату утриманої частини грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 6793,79 грн. Причому, зауважив, що ним помилково дану виплату названо "грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік".

Листом від 04.02.2025 за вих. № 674/10/2138 відповідач у виплаті вказаних грошових коштів позивачу відмовив, мотивуючи тим, що оскільки з нього не було утримано частину грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, тому правові підстави для здійснення виплати грошової допомоги в розмірі 6793,79 грн відсутні. Таким чином, відповідач відмовив у проведенні виплати грошових коштів (6793,79 грн), які були відраховані з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки, використаної у 2020 році, з формальних підстав - не вірно вказаної мною назви даної виплати. Враховуючи наведене, позивач вважає протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошових коштів, відрахованих з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, у розмірі 6793,79 грн та просить зобов`язати відповідача виплатити кошти, що були відраховані з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, у розмірі 6793,79 грн.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив, зокрема зазначив, що виконання судового рішення має відбуватися у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частини рішення суду. Водночас, у резолютивній частині рішення суду від 04.12.2023 у справі 3300/2481/20 не визначені будь-які дії відповідачів щодо здійснення виплат та проведення певних розрахунків, тощо. Звернув увагу на строки звернення позивача до суду. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що строк звернення до суду у відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України ним не пропущено.

Відповідач скористався своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити.

Розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді в основній щорічній відпустці, в порядку черговості.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

В період з 27.10.2018 по 30.09.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.09.2020 № 119, ОСОБА_1 , на підставі п. п. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 № 199 позивача виключено 30.09.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, у справі № 300/2481/20, визнано протиправним та скасовано п. 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 23.09.2020 №119; визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 30.09.2020 №199; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 поновити ОСОБА_1 з 01.10.2020 на військовій службі на посаді старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень або на іншій рівнозначній посаді за вибором позивача.

Наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 09.09.2024 № 75, поновлено ОСОБА_1 на військовій службі з 01.10.2020 та призначено заступником начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 21.10.2024 № 305, ОСОБА_1 зараховано з 21.10.2024 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення.

В зв`язку з поновленням на військовій службі, ОСОБА_1 , 29.10.2024 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Із листом відповідача (вих. №674/4/юс/ НОМЕР_2 від 28.11.2024) з відповіддю на його заяву та додатками до нього позивач ознайомився 08.01.2025 через електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд", в межах розгляду адміністративної справи № 300/9384/24.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 41 за 2020 рік встановлено, що у зв`язку із звільненням позивача з військової служби із систематичним невиконанням умов контракту, відповідачем проведено відрахування з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки, використаної у 2020 році, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, в розмірі 6793,79 грн.

Оскільки наказ № 119 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, у справі № 300/2481/20 визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на військовій службі, у зв`язку з цим, 08.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою здійснити виплату утриманої частини грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 6793,79 грн.

Листом від 04.02.2025 за вих. № 674/10/2138 відповідач у виплаті вказаних грошових коштів позивачу відмовив, мотивуючи тим, що оскільки з позивача не утримано частину грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, тому правові підстави для здійснення виплати грошової допомоги в розмірі 6793,79 грн відсутні. Таким чином, відповідач відмовив у проведенні виплати грошових коштів (6793,79 грн), які були відраховані з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки, використаної у 2020 році, з підстав - не вірно вказаної позивачем назви даної виплати.

Вважаючи вказану бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, та за необхідне зобов`язати цей орган вчинити певні дії щодо нарахування та виплати належні кошти, що були відраховані з грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення дії чи конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 4, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно норм абзацу 1 п. 1, абзацу 1 п. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно абзацу 2 п. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до абзацу 4 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

На підставі абзаців 1, 2 п. 7. розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), у разі звільнення з військової служби військовослужбовців (крім військовослужбовців, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, а також військовослужбовців строкової військової служби) до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості, на підставі наказу відповідного командира провадиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та додаткової відпусток із урахуванням часу проходження служби в році звільнення.

Розрахунок суми, яка підлягає відрахуванню з грошового забезпечення, здійснюється пропорційно виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав військовослужбовець під час щорічної основної та додаткової відпусток.

Таким чином, оскільки позивача звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем до закінчення календарного 2020 року і на день звільнення (30.09.2020) ним використано щорічну основну відпустку за 2020 рік повної тривалості (45 календарних днів), то відповідач правомірно здійснив відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 6793,79 грн за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення.

Разом з тим, суд погоджується з позивачем, що відповідач, не взявши до уваги факт поновлення ОСОБА_1 на військовій службі, безпідставно відмовив у виплаті вищезазначеної суми (6793,79 грн), відрахованої з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, що були використані в рахунок тієї частини календарного 2020 року, яка залишилася після звільнення.

Щодо строку звернення до суд, то суд зазначає таке.

Позивач, 29.10.2024 звернувся до відповідача із заявами щодо виплати матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, щодо виплати індексації грошового забезпечення та щодо поновлення на квартирному обліку.

Відповідач надіслав відповідь від 28.11.2024, проте вказані відповіді позивач не отримав, а 08.01.2025 ознайомився з листом відповідача за вих. №674/4/юс/ НОМЕР_2 від 28.11.2024 та, зокрема, карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , у зв`язку з цим, позивач того ж дня звернувся до відповідача щодо здійснення виплати утриманої частини грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 6793,79 грн. Листом від 04.02.2025 за вих. №674/10/2138 відповідач у виплаті вказаних грошових коштів позивачу відмовив, відтак, позивач 11.04.2025 звернувся до суду через систему "Електронний суд" (тобто у строк, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами правомірність бездіяльності.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій -задовольнити.

Визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошових коштів, відрахованих з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, у розмірі 6793,79 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) кошти, що були відраховані з його грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, із урахуванням часу проходження служби в році звільнення, у розмірі 6793 (шість тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 79 копійок.

Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.