Справа № 420/22003/25
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Гур`євої К.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабріз» (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Овідіопольський район, село Грибівка, база відпочинку Лазурна, буд. 1; ) до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Одеський район, с. Дальник, вул. Дружби, буд. 126; ), ГО «Осіб з інвалідністю «Воля до перемоги» (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 108, кв. 11; ) про визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення від 29.08.2024 року №1933-VIII,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабріз» (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Овідіопольський район, село Грибівка, база відпочинку Лазурна, буд. 1; ) до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Одеський район, с. Дальник, вул. Дружби, буд. 126; ), ГО «Осіб з інвалідністю «Воля до перемоги» (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 108, кв. 11; ), у якій представник позивача з урахуванням уточнення від 17.07.2025 року просить суд:

визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області ХХІХ позачергової сесії VІІІ скликання від 29.08.2024 року № 1933-VІІІ в частині: Затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,3152 га в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ», для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області; Передачі в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером: :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га - землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області; ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3152 га, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області, відповідно до чинного законодавства та пункту 2 цього рішення;

зобов`язати ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» утриматися від вчинення дій щодо користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га - землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області шляхом руйнування літних жилих будинків літ. «Р» та «С», здійснення будь-якого будівництва, благоустрою, встановлення огорож або інших споруд на зазначеній ділянці.

Ухвалою суду від 08.07.2025 р. вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, надання до суду уточненої позовної заяви із конкретизуванням другого відповідача та викладенням позовних вимог до нього.

Також ухвалою суду від 08.07.2025 р. у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом: заборони ГУ «Осіб з інвалідністю «Воля до Перемоги» та будь-яким іншим особам користуватися земельною ділянкою для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером: :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області шляхом руйнування літних жилих будинків літ «Р» та «С», здійснення будь-якого будівництва, благоустрою, встановлення огорож або інших споруд на зазначеній ділянці; заборони органам державної реєстрації (в тому числі Держгеокадастру та нотаріусам): вчиняти будь-які дії з реєстрації, зміни або припинення речових прав щодо вищезгаданої ділянки до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі - відмовлено.

На виконання ухвали 17.07.2025 р. (вх. № 72471/25) позивач надав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначив, що про наявність оскаржуваного рішення стало відомо лише 02.07.2025 року.

Ухвалою від 22.07.2025 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Витребувано у Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області матеріали, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення.

06.08.2025 року за вх.№80324/25 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.08.2025 року за вх.№82552/25 від представника відповідача надійшли письмові докази на виконання ухвали суду про витребування матеріалів.

23.10.2025 року від позивача надійшла заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи, проте на момент винесення рішення суду представник позивача для ознайомлення з матеріалами справи не з`являвся.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року закрито провадження в частині позовних вимог про зобов`язання ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» утриматися від вчинення дій щодо користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га - землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області шляхом руйнування літних жилих будинків літ. «Р» та «С», здійснення будь-якого будівництва, благоустрою, встановлення огорож або інших споруд на зазначеній ділянці.

Таким чином, по суті судом здійснюється розгляд позовних вимог виключно в частині визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області ХХІХ позачергової сесії VІІІ скликання від 29.08.2024 року № 1933-VІІІ.

В обґрунтування позову зазначено, що спірним рішенням безпідставно передано у постійне користування третій особі земельну ділянку, на якій розташовані споруди, що належать позивачу на праві приватної власності. Натомість, позивач вважає таке рішення безпідставним, оскільки рішенням господарського суду Одеської області від 10.07.2003р. у справі №1/201-03-4736 за позовом ТОВ "Мегабриз" до ТОВ "Квинт Агро" про визнання права власності, було визнано за ТОВ "Мегабриз" право власності на майно бази відпочинку „Лазурна", перелічене в додатку до договору купівлі- продажу нежитлової споруди від 06.12.2002р., а саме: будинки відпочинку в кількості дев`яти штук, бетонозмішувач, випрямитель зварочний, ангар металевий, станок деревообробний, будівля туалету, сарай металевий, баня, кухня, душ, споруда, що розташовані в с. Грибівка, Овідіопольський район, Одеська область. Позаяк позивач набув право власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, то згідно ст.120 Земельного кодексу України до нього перейшло й право на постійне користування такою земельною ділянкою.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву наголосив, що заявлені позивачем підстави позову фактично відсутні. Згідно рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2002 року (справа №17-6-39/02-6701) договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем та ТОВ «Квінт Агро» (попередній власник нерухомого майна, яке було передано позивачу), було розірвано. А з урахуванням пункту 2.2. Договору оренди, для ТОВ «Квінт Агро» було припинено, а для позивача як правонаступника за отриманим майном не передано право на землекористування. Також слід звернути увагу на ст.29 Закону України «Про оренду землі», згідно якої у разі розірвання договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабріз» Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено наступне.

02.07.2025 року, як зазначає позивач, коли за допомогою важкої техніки було здійснено спробу знесення будівель, які розміщені на земельній ділянці за кадастровим номером :04:001:0842, яка перебуває у користуванні позивача.

03.07.2025 року було здійснено руйнування кам`яного паркану, що огороджує земельну ділянку.

З метою встановлення підстав для вчинення подібних дій позивачем встановлено, що рішенням Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області ХХІХ позачергової сесії VІІІ скликання від 29.08.2024 року № 1933-VІІІ:

затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,3152 га в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ», для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області;

передано в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером: :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га - землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області;

вирішено ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3152 га, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області, відповідно до чинного законодавства та пункту 2 цього рішення.

Із вказаним рішенням позивач не погоджується та вважає, що оскаржуваним документом безпідставно обмежено його право на користування земельною ділянкою, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Дотримання встановленого порядку відведення у власність та користування земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власність фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постановах від 27 січня 2023 року у справі №120/19319/21-а та від 23 червня 2023 року у справі № 160/6214/21.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання земельних відносин регулюється Конституцією України, нормами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (стаття 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Спір у даній справі виник з підстав невизначеності між сторонами того, чи має позивач правові підстави для здійснення користування земельною ділянкою.

При цьому, позивач посилається на чинну на даний момент норму ст.120 Земельного кодексу України у поєднанні з тим фактом, що згідно рішення господарського суду Одеської області від 10.07.2003р. у справі №1/201-03-4736 за позовом ТОВ "Мегабриз" до ТОВ "Квинт Агро" про визнання права власності, було визнано за ТОВ "Мегабриз" право власності на майно бази відпочинку „Лазурна".

Згідно ст.120 ЗК України у разі якщо на земельній ділянці державної, комунальної власності, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право оперативного управління, господарського відання на який переходить від однієї особи до іншої, розміщений інший об`єкт нерухомого майна, набувач права оперативного управління, господарського відання має право вимагати від органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, а також попереднього землекористувача поділу земельної ділянки із виділенням частини земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт і яка необхідна для його обслуговування, в окрему земельну ділянку та передачі її йому у постійне користування (крім випадків, коли набувач права оперативного управління, господарського відання на такий об`єкт не може набувати земельну ділянку у постійне користування).

Натомість, суд не може погодитись із вказаним доводом позивача з огляду на таке.

Як зазначено позивачем та встановлено матеріалами справи, згідно рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2002 року (справа №17-6-39/02-6701) договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем та ТОВ «Квінт Агро» (попередній власник нерухомого майна, яке було передано позивачу), було розірвано.

При цьому, 06.12.2002 року майно, ще перебувало на земельній ділянці, перейшло до ТОВ «Мегабріз» на підставі договору купівлі-продажу майна.

Однак, станом на момент проведення вказаної передачі стаття 120 ЗК України у састі 2 мала зовсім інший вигляд та передбачала наступне правове регулювання:

«При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.»

Тобто, регулювання не містило ані різного порядку щодо земель комунальної та державної власності, ані необхідності отримання від органу місцевого самоврядування права на постійне користування.

Згідно умов договору оренди від 07.08.2001 року між відповідачем та ТОВ «Квінт Агро», а саме абз. 4 п.2.2 Договору, при зміні орендаря договір оренди не зберігає чинність.

Таким чином, 06.12.2002 року з підстав передачі майна, ще перебувало на земельній ділянці, до ТОВ «Мегабріз» на підставі договору купівлі-продажу майна, виникли і підстави для припинення договору оренди від 07.08.2001 року.

Згідно ч.1 ст.29 Закону України «Про оренду землі» (у редакції станом на 06.12.2002 року) у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.

Аналогічна норма зараз передбачена ст.34 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, станом на момент передачі майна позивачу від ТОВ «Квінт Агро» у позивача не виникло автоматичного права постійного користування земельною ділянкою :04:001:0842, з огляду на що відсутні заявлені позивачем перешкоди у передачі майна у постійне користування на користь ГО «Осіб з інвалідністю «Воля до перемоги» ().

Суд звертає особливу увагу на те, що навіть з урахуванням чинної редакції статті 120 ЗК України у позивача могло б бути право вимагати від органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, а також попереднього землекористувача поділу земельної ділянки із виділенням частини земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт і яка необхідна для його обслуговування, в окрему земельну ділянку та передачі її йому у постійне користування.

Однак позивачем не було вчинено дій на реалізацію зазначеного права.

Суд також наголошує, що посилання позивача на наявність рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2003р. у справі №1/201-03-4736 за позовом ТОВ "Мегабриз" до ТОВ "Квинт Агро" про визнання права власності, яким було визнано за ТОВ "Мегабриз" право власності на майно бази відпочинку „Лазурна", перелічене в додатку до договору купівлі- продажу нежитлової споруди від 06.12.2002р., а саме: будинки відпочинку в кількості дев`яти штук, бетонозмішувач, випрямитель зварочний, ангар металевий, станок деревообробний, будівля туалету, сарай металевий, баня, кухня, душ, споруда, що розташовані в с. Грибівка, Овідіопольський район, Одеська область, а також на проведення на виконання цього рішення реєстрації права власності та замовлення технічної документації на нерухоме майно стосується виключно питання права власності позивача на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, однак прямо не встановлює його права на постійне користування земельною ділянкою.

Окремо слід звернути увагу також на те, що у відповідності до ст. 92 ЗК України (у редакції станом на 06.12.2002 року) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Тобто отримання позивачем права на постійне користування землею станом на момент передачі майна 06.12.2002 року не було взагалі можливе з огляду на приписи ч.2 ст.92 ЗК України.

Таким чином, у контексті оцінки спірного рішення від 29.08.2024 року №1933-VIII щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,3152 га в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ», для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області; передачі в постійне користування ГО «ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ «ВОЛЯ ДО ПЕРЕМОГИ» земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з кадастровим номером: :04:001:0842, загальною площею 0,3152 га, в тому числі: 0,3152 га - землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення, із земель запасу рекреаційного призначення, що розташована за адресою: вулиця Приморська, 34-а, с.Грибівка Одеського району Одеської області, що стосується можливого перебування земельної ділянки у користуванні позивача, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Судом не встановлено жодних порушень, що були допущені Дальницькою сільською ради Одеського району Одеської області, про які завлено позивачем, з огляду на що підстави для визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області ХХІХ позачергової сесії VІІІ скликання від 29.08.2024 року № 1933-VІІІ відсутні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, сума сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабріз» (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Овідіопольський район, село Грибівка, база відпочинку Лазурна, буд. 1; ) до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Одеський район, с. Дальник, вул. Дружби, буд. 126; ), ГО «Осіб з інвалідністю «Воля до перемоги» (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 108, кв. 11; ) про визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення від 29.08.2024 року №1933-VIII - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2025 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.