Справа № 494/2086/25
Суддя: Римар І. А.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Березівський районний суд Одеської області
28.10.2025
Справа № 494/2086/25
Провадження № 2-а/494/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря Антонишиної І.С.,

представника позивача - Шулика М.Ю.,

представник відповідача Копильченко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 року.

12.09.2025 року вищевказана справа передана на розгляд канцелярією суду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями -судді Римар І.А., та враховуючи, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями на території колишнього Ширяївського, Іванівського, Миколаївського, частини Лиманського та Березівського районів, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справ в розумні строки визначені КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Березівського РВП ГУНП в Одеській області серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 рокуйого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425.00 грн. ОСОБА_1 вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, вказав, оформлення матеріалів відносно нього проводилось працівниками поліції за умов упередженої, наперед сформованої думки, що призвело до ігнорування ними необхідності безумовного дотримання принципів законності. Під час розгляду справи позивач наголошував, що не порушував вимоги ПДР, однак надати пояснення працівники поліції ОСОБА_1 не запропонували, не роз`яснили його прав та не надали другий примірник складеної постанови, також поліцейський не з`ясував всі обставини, які підлягають доказуванню. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення. Також, 12.09.2025 року подав заяву, якою просить поновити строк на оскарження постанови через відрядження до м. Києва.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року позивачу поновлено строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та відкрито провадження по справі. Справу призначено на 29.09.2025 року за можливістю.

26.09.2025 року відповідач на адресу суду надіслав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що категорично не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Вказав, що 24.08.2025 року в ході виконання службових обов`язків поліцейські патрульної поліції здійснювали патрулювання в селищі Раухівка Березівського району Одеської області та виявили транспортний засіб RENAULT DUSTER н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який під час керування не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР України, чим порушив п.п.8.4 б ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. В подальшому встановлено, що у водія при собі не було посвідчення водія та відсутній чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП. Поліцейські пояснили ОСОБА_1 суть скоєного правопорушення, роз`яснили права та пояснили, що відносно нього на місці зупинки розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення, таким чином останньому забезпечено можливість реалізації прав під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано на портативний відеореєстратор автомобіля. Представник відповідача вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, поліцейським дотримано процедуру та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, а доводи позивача є безпідставними, просить адміністративний позов залишити без задоволення (а.с.26-29).

Під час судового засідання 29.09.2025 року, у зв`язку з неотримання відзиву на адміністративний позов, позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та справу відкладено на 28.10.2025 року.

24.10.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що ОСОБА_1 не погоджується з складеною відносно нього постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки ПДР України не порушував, у нього є в наявності посвідчення водія, чинний страховий поліс. Позивачу надавались для підписання документи, без повного та правильного роз`яснення його прав, поліцейським не дотримано процедуру притягнення позивача до відповідальності, не досліджено докази. В оскаржуваній постанові не зазначено та відсутнє посилання на відеореєстратор автомобіля. Посилався на практику Верховного Суду від 15.11.2018 року справа №524/5536/17, від 17.07.2019 року по справі №295/3099/17, від 13.02.20220 року по справі №524/9716/16а. Представник позивача просив задовольнити адміністративний позов (а.с.37-38).

В судовому засіданні 28.10.2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначив, що постанова підлягає скасування як незаконна, оскільки будь-яких доказів порушення ПДР позивачем у матеріалах справи відсутні, а посилання на запис відеореєстратора з патрульного автомобіля є неналежним та недопустимим доказом згідно практики Верховного суду. Також, вказав, що він мав право на керування транспортним засобом та не був його позбавлений.

В судовому засіданні 28.10.2025 року представник відповідача з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що дійсно в постанові не відобразився номер відеореєстратора з незалежних від нього причин ,проте є відображення з нагрудних камер поліцейських. Також вказав, що водій не пред`явив посвідчення водія та страхового полісу, а тому притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1, проте чому в протоколі зазначено керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ - йому також не відомо.

Вислухавши сторони у судовому засіданні 28.10.2025 року, вивчивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідача від 26.09.2025 року та відповідь на відзив представника позивача від 24.10.2025 року, дослідивши надані докази на їх належність та допустимість, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що згідно постанови складеної поліцейським Березівського РВП ГУНП в Одеській області серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 року вбачається, що 24.08.2025 року о 16:26 год. в селищі Раухівка по вул. Придорожній, 32 Березівського району Одеської області водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса п.п.2.1 ПДР України та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, також водій ТЗ не виконав вимогу д.з. 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та здійснив проїзд без певної зупинки Т.З., чим порушив п.п.8.4 б ПДР України, ч.1 ст. 122 КУпАП, приєднано за ч.2 ст. 36 КУпАП, п.2.1 а ПДР керування ТЗ особою, позбавленою прав керування ТЗ, за ч.1 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 425.00 грн.(а.с.9).

Оскільки, ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - не визнає, а тому вказані обставини у постанові є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі-ПДР України).

За правилами п.3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі-Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Відповідач на правомірність свого рішення в частині щодо порушення позивачем -здійснив проїзд без певної зупинки Т.З., чим порушив п.п.8.4 б ПДР України, ч.1 ст. 122 КУпАП- посилається на відеодоказ, а саме : відеодоказ з відеорестратора поліцеського автомобіля та нагрудних відеозаписів, а також оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 3ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Тобто, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 року №524/9716/16а, від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення з поліцейського автомобіля, в тому числі з пояснень представника відповідача, останній зазначив, що вона в постанові не відображена, а тому інших доказів порушення водієм п.п.8.4 б ПДР України, ч.1 ст. 122 КУпАП не надана та не зафіксовано. З нагрудних камер поліцейських, які зазначені у оскаржуваній постанові від 24.08.2025 року, початок фіксування починається саме з розмови поліцейського з позивачем та не відображено вищевказане порушення ПДР п.п.8.4б.

А тому, в силу вище зазначених положень ч.3,4 ст. 70 КАС України та практики Верховного Суду, - відеозапис з відеореєстратора поліцейського автомобіля є неналежним та недопустимим доказом.

Інших доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого оскарженого рішення,- суду не надано, а тому в цій частині постанова підлягає скасуванню - за недоведеністю.

Щодо посилання у постанові про порушення, - водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса п.п.2.1 ПДР України та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР керування особою, позбавленою права керування ТЗ, - то суд вважає зазначити наступне:

Пунктом 2.1 а ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.1 ґ ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме керування транспортним засобом без чинного страхового полісу та керування транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, однак у постанові вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, тобто не вірно вказано фабулу п.2.1.а ПДР України у оскаржуваній постанові.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти росії» (рішення від 20.09.2016) про те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В свою чергу, підставою для зупинки транспортного засобу відповідач вказує п. 2 ч. 1ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», де вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до пункту 2.4 «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі № 161/7068/16-а.

Матеріали справи не містять доказів руху автомобіля позивача в зоні дії знаку «Проїзд без зупинки заборонено», оскільки як встановлено вище, докази з відеорестратора поліцейського автомобіля, які не зазначені та не відображені у оскаржуваній постанові від 24.08.2025 року, - визнані судом як неналежний та недопустимий доказ , у зв`язку з чим суд вважає, що відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови доказів, які б свідчили про те, що були наявні очевидні ознаки, що свідчили про порушення позивачем п.8.4б ПДР.

У спірному випадку відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення транспортного засобу, та як наслідок, у поліцейського не виникло права вимоги пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР ,які в свою чергу взагалі у постанові вказали про «керування ТЗ особою, позбавлена права керування ТЗ», що не відповідає фабулі та обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд вважає позовну вимогу про скасування постанови обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючисьст.286 КАС України, ст.ст.241,242,246 КАС України,ст.287 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5561715 від 24.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425.00 гривень за ч.1 ст. 126 та ч.1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Березівський районний відділ поліції Головного управління національної поліції в Одеській області (, Одеська область, м. Березівка, вул. Мічуріна, 3).

З урахуванням надмірного навантаження та постійним відключенням електроенергії, повний текст рішення виготовлений та підписаний 03.11.2025 року.

Суддя І.А. Римар