Справа № 520/22071/25
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. № 520/22071/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської митниці як територіальний орган (відокремлений підрозділ) Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Харківської митниці як територіальний орган (відокремлений підрозділ) Державної митної служби України (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) Визнати протиправним та скасувати Рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000249/2 від 26 червня 2025 року.

2) Стягнути з Харківської митниці як територіального органу (відокремленого підрозділу) Державної митної служби України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати за рахунок її бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що прийняте 26.06.2025 рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000249/2 є необґрунтованим та безпідставним, оскільки під час митного оформлення позивачем надано всі документи на підтвердження вартості товарів і обраного методу її визначення.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

03.09.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача зазначено, що заявлена до митного оформлення вартість заявлених до митного оформлення товарів не підтверджується поданими документами, а додаткових підтверджуючих доказів підприємством позивача до митного оформлення подано не було.

08.09.2025 представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем був наданий великий та достатній пакет документів, що підтверджує операцію поставки та ціноутворення товару у межах такої операції, надані документи містили повну інформацію щодо ціни товару та не містили в собі розбіжностей.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 25.08.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребував від Харківської митниці як територіального органу (відокремленого підрозділу) Державної митної служби України належним чином завірені копії митних декларацій, які були використані нею як джерело інформації для коригування митної вартості товарів при прийнятті Рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000249/2 від 26 червня 2025 року.

Ухвалою від 25.08.2025 суд залишив без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін по справі.

Ухвалою від 31.10.2025 суд залишив без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін по справі.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

03 лютого 2025 року між Shijazhuang Blat Industrial & Тrading Со., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений Контракт купівлі-продажу №01 (далі-Контракт), відповідно до якого продавець зобов`язується поставити позивачу продукцію, зазначену в рахунку-фактурі, після 60% передоплати на розрахунковий рахунок, інші 40% повинні бути виплачені після отримання копії коносамента.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 3.2, 4.4 та 5.3 Контракту продавець і позивач погодили, зокрема, що ціни на продукцію, вказані в рахунку-фактурі, є невід`ємною частиною Контракту, є твердими й незмінними до закінчення терміну дії Контракту.

Поставка продукції по Контракту здійснюється протягом 180 днів із дня попередньої оплати згідно з пунктом 1.1 Контракту. Поставка здійснюється на умовах FОВ м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка.

Продукція, продана за Контрактом, вироблена на заводах і потужностях продавця.

Оплата за продукцію за Контрактом проводиться на умовах 60% передоплати, інші 40% повинні бути виплачені у строк 45 днів після отримання копії коносамента згідно з рахунком-фактурою.

Продавець та позивач на рівні Контракту узгодили основні умови своєї співпраці, передбачивши, що ціна та кількість товару можуть змінюватися ними у відповідному рахунку-фактурі.

06 лютого 2025 року продавець на виконання Контракту виставив позивачу до сплати Інвойс (Рахунок-фактуру) №ОС250206 (далі -Інвойс) на загальну суму 52 179,77 доларів США.

04 березня 2025 року позивач на виконання пункту 5.3 Контракту перерахував на користь продавця грошові кошти в розмірі 33 956,71 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №2 від 04 березня 2025 року на загальну суму 33 956,71 доларів США, з яких 33 956,71 доларів США були сплачені за товар, придбаний за Контрактом та Інвойсом.

14 квітня 2025 року позивач на виконання пункту 5.3 Контракту перерахував на користь продавця грошові кошти в розмірі 18 223,06 долари США, що підтверджується Платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №4 від 14 квітня 2025 року на загальну суму 18 223,06 долари США, з яких 18 223,06 долари США були сплачені за товар, придбаний за Контрактом та Інвойсом.

26 червня 2025 року позивач подав до Харківської митниці як територіального органу (відокремленого підрозділу) Державної митної служби України, митну декларацію ІМ40ДЕ №25UА6IU0(далі -митна декларація 009361), у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний у продавця за Контрактом та Інвойсом.

Разом з митною декларацією позивачем були надані наступні документи, зазначені в графі 44 вказаної ЕМД №25UA61U0 від 26.06.2025: Пакувальний лист (Packing list) - б/н від 03.04.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) - OC250206 від 06.02.2025; Коносамент (Bill of lading) - ZM25040165 від 07.04.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) - 9545 від 19.06.2025; Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) - 25С1300С0795/00026 CCPIT060250 від 22.05.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) - OC250206 від 06.02.2025; Статус особи, яка подає митну декларацію - 2 від 23.06.2025; Митна декларація, за якою було товарів -25UA65U1.00 від 23.06.2025; Митна декларація, за якою було товарів -25UA65U1.01 від 23.06.2025; Митна декларація, за якою було товарів -25UA65U1.01 від 25.06.2025; Митна декларація, за якою було товарів -25UA65U1.02 від 23.06.2025; відмовлено у випуску Рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД - КТ-UA-2025 від 25.06.2025; Висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи - КТ-UA-2025 від 25.06.2025; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) - 25UA65U1 від 24.06.2025; товарів, Картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних UA807200/2025/000294 від 25.06.2025; засобів комерційного призначення Банківський платіжний документ, що стосується товару - 2 від 04.03.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару - 4 від 14.04.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги - 59527 від 17.04.2025 (далі -рахунок експедитора 1); Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги - 63423 від 19.06.2025 (далі -рахунок експедитора 2); Документ, що підтверджує вартість перевезення товару - 10303 від 19.06.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару - OC250206 - завірений ТПП Китаю від 06.02.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Специфікація № 01 від 09.05.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів - 01 від 03.02.2025; Договір про надання послуг митного брокера - МБ-15 від 26.11.2021; Договір (контракт) про перевезення - 2096-Т/25 від 24.03.2025; Заява декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України "Про електронні комунікації"- Б/н від 16.06.2025; Заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання - Б/н від 16.06.2025; Інші некласифіковані документи - Висновок 066/0515 від 23.06.2025; Інші некласифіковані документи - Опис товару - INV № OC250206 від 06.02.2025.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 Митної декларації 009361 загальна вартість Товару склала 52 179,77 доларів США, як це зазначено в Інвойсі, а його поставка відбувалася на умовах FОВ м. Тяньцзінь (порт Ксінганг), Китайська Народна Республіка.

26 червня 2025 року відповідач надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями Запит (повідомлення) відповідача щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією 009361.

Позивач 26.06.2025 у відповідь на запит надав відповідачу лист № 2606/25-01 з поясненнями та документами для підтвердження митної вартості товару.

Митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів №UA807000/2025/000249/2 від 26.06.2025 за другорядним (резервним) методом відповідно ст. 64 МКУ.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625.

Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.

Суд вказує, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 815/5274/16, від 05.07.2022 у справі № 804/150/16.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.

Судовим розглядом установлено, що відповідач протиправно не врахував надані позивачем платіжні інструкції, які підтверджують оплату позивачем 100% вартості спірного Товару та Рахунку Експедитора 1.

Так, позивач під час митного оформлення спірного Товару надав відповідачу фотокопії наступних банківських платіжних документів із відмітками обслуговуючого банку Позивача, які підтверджують здійснення ним 100% оплати вартості Товару в розмірі 52 179,77 доларів США, придбаного за Контрактом та Інвойсом, які містять відомості про те, що позивач:

а) 04 березня 2025 року перерахував на користь Продавця грошові кошти за Інвойсом в рамках Контракту в розмірі 33 956,71 доларів США, що підтверджується Платіжною інструкцією 2, виданою Філією - Харківським обласним управлінням Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» загальну суму 33 956,71 доларів США, із яких 33 956,71 доларів США були сплачені за спірний Товар;

б) 14 квітня 2025 року перерахував на користь Продавця грошові кошти за Інвойсом в рамках Контракту в розмірі 18 223,06 долари США, що підтверджується Платіжною інструкцією 4, виданою Філією - Харківським обласним управлінням Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» загальну суму 18 223,06 долари США, із яких 18 223,06 долари США були сплачені за спірний Товар.

В поданих Платіжних інструкціях, що підтверджують здійснення позивачем 100% оплати за поставлений Товар, у полі «Призначення платежу» зазначено номери та дати Інвойса та Контракту, а також найменування Товару, що з урахуванням відомостей, зазначених в інших документах, наданих Позивачем до митного оформлення Товару, давало можливість Відповідачу ідентифікувати платежі з партією спірного Товару.

Що стосується твердження відповідача, що в наданих позивачем до митного оформлення Платіжних інструкціях відсутній підпис відповідальної особи платника, суд зазначає, що Платіжні інструкції містять печатки (штампи) Філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та підписи відповідальної особи обслуговуючого банку про проведення (виконання) платіжних операцій.

Відповідно до абзацу першого пункту 6 Розділу І, підпункту 13 пункту 14 Розділу II та пункту 26 Розділу ІІІ Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» №216 від 28 липня 2008 року ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі.

Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) власноручний(і)/електронний(і) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.

Надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.

Надавач платіжних послуг має право відмовитися від виконання платіжної інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах та повернути її платнику, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства України та законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Надавач платіжних послуг платника повертає платіжні інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах без виконання із зазначенням причини їх повернення.

Згідно з приписами Постанови 216 у випадку формування платником платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах в електронній формі допускається наявність електронного підпису уповноваженої відповідальної особи платника.

Водночас у разі заповнення платником платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах із порушенням вимог Розділу II Постанови 216, в тому числі пункту 14 Розділу II, банк (надавач платіжних послуг) повертає таку платіжну інструкцію платнику без виконання.

Слід зазначити, що у верхньому правому куті Платіжних інструкцій вказано, що «Прийнято СДО (системою дистанційного обслуговування): ЕЦП перевірено», а в полі «Відмітки банку» зазначені дата й час здійснення валютного контролю та валютного виконання таких Платіжних інструкцій та відомості про відповідальних осіб обслуговуючого банку, що, в свою чергу, засвідчує факт правильного оформлення позивачем таких Платіжних інструкцій та виконання валютних операцій, що залишилося поза увагою відповідача.

Отже, ураховуючи те, що Платіжні інструкції були оформлені позивачем в електронній формі через клієнт-банкінг (систему дистанційного обслуговування) Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», то вони були підписані (засвідчені) позивачем його кваліфікованим електронним підписом, що, в свою чергу, підтверджує правильність оформлення позивачем вказаних платіжних документів.

Таким чином, доводи відповідача в цій частині є необгрунтованими.

Що стосується тверджень відповідача, що в наданій позивачем до митного оформлення Платіжній інструкції 102 відсутній підпис відповідальної особи платника, що нібито є порушенням вимог Постанови 216, суд зазначає таке.

Платіжна інструкція 102 була сформована Позивачем із використанням системи дистанційного обслуговування на безготівковий переказ коштів у національній валюті на оплату Позивачем вартості транспортно-експедиційних витрат у розмірі 133 949,40 грн. відповідно до Рахунка Експедитора 1, та містить печатку (штамп) обслуговуючого банку про проведення (виконання) платіжної операції.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Постанови 216 затверджене нею Положення: 1) установлює загальні вимоги Національного банку України (далі - Національний банк) до порядку виконання платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах за рахунками користувачів платіжних послуг (далі - користувач), які відкриті в надавачів платіжних послуг з обслуговування рахунку (далі - надавач платіжних послуг), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, яка не втратила чинності після введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції»; 2) визначає обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, вимоги щодо її оформлення; 3) установлює порядок прийняття до виконання, порядок зарахування суми коштів за платіжною операцією в іноземній валюті або банківських металах та здійснення надавачами платіжних послуг заходів щодо арешту коштів в іноземній валюті та банківських металів на рахунках користувачів; 4) установлює порядок виконання надавачами платіжних послуг дебетового переказу коштів в іноземній валюті або банківських металах.

Вимоги Постанови 216 застосовуються до платіжних операцій в іноземній валюті, а не в національній валюті України (гривні).

Отже, Відповідач протиправно застосував вимоги Постанови 216 до Платіжної інструкції 102 від 17.04.2025, складеної позивачем у національній валюті України (гривні).

Позивач разом із Митною декларацією №25UA61U0 та у відповідь на Запит для підтвердження понесених ним витрат щодо перевезення Товару з території Китайської Народної Республіки до порту м. Констанци, Румунія та з порту м. Констанци, Румунія до місця ввезення на митну територію України, щодо навантаження й розвантаження Товару, а також пов`язаних із ними транспортно-експедиційних витрат, загальний розмір яких склав 262 810,40 грн. (133 454,82 грн. + 494,58 грн. + 33 636,47 грн. + 6 244,40 грн. + 1 017,42 грн. + 87 962,71 грн.), надав Відповідачу для ознайомлення фотокопії Договору ТЕО, Коносамента, СМR та наступних документів, які підтверджують вартість додатково понесених Позивачем витрат, включених ним відповідно до пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України до митної вартості Товару, а саме: компенсації перевезення морським транспортом за маршрутом порт м. Тяньцзінь (Ксінганг), Китайська Народна Республіка - порт м. Констанци, Румунія в розмірі 133 454,82 грн. та плати Експедитору у зв`язку з організацією надання таких послуг за межами України в розмірі 494,58 грн. Заявки, Рахунка Експедитора 1, Платіжної інструкції 102, Акту надання послуг №59527 від 17 червня 2025 року, складеного між Експедитором та Позивачем, та Довідки про транспортні витрати. Компенсації вартості вантажно-розвантажувальних робіт (ВРР), виконаних нерезидентом за межами України в морському порту, в розмірі 33 636,47 грн., послуг з організації митного оформлення вантажу за межами України в розмірі 6244,40 гри., організації міжнародного перевезення автомобільним транспортом за маршрутом порт м. Констанци, Румунія - м/п Орлівка, Україна (пункт ввезення спірного Товару на митну територію України) в розмірі 87962,71 гри., плати Експедитору у зв`язку з організацією надання таких послуг за межами України в розмірі 1017,42 грн. Рахунка Експедитора 2 та Довідки про транспортні витрати.

Водночас, зазначені вище витрати підтверджуються також Актом надання послуг №63423 від 27 червня 2025 року, складеним між Експедитором та Позивачем уже після завершення митного оформлення Товару (після доставки Товару в кінцевий пункт призначення) та оформлення Відповідачем Митної декларації 009436, а також Платіжною інструкцією №117 від 30 червня 2025 року, виданою Філією - Харківським обласним управлінням Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на суму 171 530,99 грн.

Наданими позивачем до митного оформлення Рахунком Експедитора 2 та Довідкою про транспортні витрати підтверджується, що розмір компенсації вартості вантажно-розвантажувальних робіт (ВРР), виконаних нерезидентом за межами України, складає 33 636,47 грн., який, у свою чергу, було включено позивачем до митної вартості Товару, задекларованого ним у Митній декларації 009361.

Щодо тверджень відповідача , що позивач не надав до митного оформлення банківського платіжного документа, що підтверджує оплату рахунка експедитора 2, суд зазначає, що на день підписання листа рахунок експедитора 2 був неоплаченим, оскільки відповідно до умов, визначених у Заявці, локальні витрати після прибуття в порт доставки згідно з окремим рахунком підлягають до оплати після прибуття контейнера на склад у м. Харкові, про що позивач повідомляв відповідачу у своєму листі.

Що стосується доводів відповідача про неможливість врахувати Коносамент, суд зазначає, що позивач не заповнює Коносамент та він може надати відповідачу Коносамент у тому вигляді, в якому він був отриманий від Експедитора. Надані позивачем документи відповідачу як разом із Митною декларацією 009361, так і разом із Листом підтверджують вартість витрат щодо перевезення Товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України, щодо навантаження й розвантаження спірного Товару, а також пов`язаних із ними транспортно-експедиційних витрат, у загальному розмірі 262 810,40 гри.

Щодо тверджень відповідача, що позивач повинен надавати для підтвердження витрат на транспортування спірного товару транспортні (перевізні) документи, видані безпосереднім перевізником спірного Товару, а не Експедитором, із яким позивач перебував у безпосередніх правовідносинах щодо організації транспортування товару, суд зазначає, що Рахунки Експедитора та Довідка про транспорті витрати були видані Експедитором, а не особою, зазначеною в СМR.

Положеннями Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення» №599 від 24 травня 2012 року (надалі - «Наказ 599») чітко визначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконання договору

(контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить

реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Щодо тверджень відповідача щодо необхідності надання позивачем до митного оформлення документів від особи, із якою позивач не перебував у господарських правовідносинах, адже з фактичним перевізником, зазначеним у СМR, перебував саме Експедитор, виконуючи свої обов`язки перед позивачем за Договором ТЕО.

При цьому положення Наказу 599 чітко передбачають надання рахунків та актів саме від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг (Експедитора), а не від перевізника (субпідрядника Експедитора).

Водночас, відповідно до пунктів 1.1 та 3.1.2 Договору ТЕО у відповідності до нього Експедитор зобов`язується за відповідну плату та за рахунок Позивача надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним, залізничним транспортом, а також додаткові послуги, необхідні для організації доставки вантажу.

Експедитор укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, збереження вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в тому числі переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів контейнерів. А також має право укладати договори з брокерськими компаніями щодо послуг митного оформлення вантажів. Проводить розрахунки з ними, сплачує мито, збори та інші обов`язкові платежі за рахунок коштів позивача.

У той же час, відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про транспортно-

експедиторську діяльність» №1955-1V від 01 липня 2004 року експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

З матеріалів справи судом встановлено, що Експедитор для виконання своїх договірних зобов`язань перед позивачем із метою здійснення перевезення спірного Товару, зокрема, з порту м. Констанци, Румунія до місця призначення на митній території України в якості субпідрядника залучив Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 , що підтверджується наданою СМR.

Водночас позивач не мав жодних господарських правовідносин із Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , адже з ним у правовідносинах перебував Експедитор.

Таким чином, ці доводи відповідача є необгрунтованими.

Щодо посилань відповідача, що наданий до ммитного оформлення прайс-лист від 06.02.2025 б/н охоплює лише товари, зазначені в рахунку-фактурі від 06.02.2025 № ОС250206, що свіфдчить про можливість інддивідуального цуноутворення для конкретного покупця, а не про загальтнодоступну ринкову ціну, суд зазначає таке.

Каталоги, специфікації, прейскуранта, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, - не передбачено. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари або види послуг. Оскільки чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно із загальноприйнятою світовою практикою прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, шо стосуються умов продажу товарів.

Разом із тим, позивач може надати відповідачу лише той прайс-лист виробника товару, який є у нього в наявності.

Варто також зазначити, що Прайс-лист носить виключно інформаційний характер та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, адже він не міститься в переліку документів, визначеному в частині другій статті 53 МК України.

Щодо доводів відповідача, що позивач не надав у відповідь на Запит рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, копії митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно зі статтею 254 МК України) та висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, копія митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно зі статтею 254 МК України) , будь-які висновки про якісні та вартісні характеристики Товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціям, крім Висновку №066/0515 від 23 червня 2025 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «НПП Міжнародні стандарти і системи» та який був наданий позивачем відповідачу разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №25UА6IU0, то ненадання позивачем відповідачу таких документів не може слугувати підставою для прийняття останнім оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення та коригуванні митної вартості товару одразу застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів і в порушення прямих вимог частин третьої та шостої статті 57 МК України та не обгрунтував неможливість використання попередніх методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року, (надалі - «Правила»), у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Проте, відповідач усупереч зазначеним вище вимогам Правил у графі 33 оскаржуваного Рішення не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить, на переконання позивача, про протиправний характер оскаржуваного Рішення

Суд зазначає, що позивач надав до митного оформлення усі документи, які документально підтверджують числові значення митної вартості товару, а також аргументовано додав до митної вартості товарів навіть більші витрати на транспортні послуги за доставлення товарів до місця ввезення на митну територію України, ніж повинен був.

Тому посилання відповідача на відсутність документального підтвердження числового значення складових митної вартості товарів є безпідставним та спростовується наданими до митного оформлення документами.

Крім того, суд зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.Відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Суд зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митній декларації було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Між тим, суд зазначає, що позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення №UA807000/2025/000249/2 від 26 червня 2025 року про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Платіжною інструкцією від 25.07.2025 №0.0..1, підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 7315,47 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 7315,47 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської митниці як територіальний орган (відокремлений підрозділ) Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000249/2 від 26 червня 2025 року.

Стягнути з Харківської митниці як територіального органу (відокремленого підрозділу) Державної митної служби України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 7315,47 (сім тисяч триста п`ятнадцять гривень 47 копійок) за рахунок її бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Харківська митниця як територіальний орган (відокремлений підрозділ) Державної митної служби України, місцезнаходження: вул. Миколаївська, буд. 16 Б, м. Харків, Харківський район, Харківська область, 61005, .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.10.2025.

Суддя О.В. Пасечнік