Справа № 160/13030/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області для призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зарахувати його періоди проходження військової служби і роботи: з 12.11.1982 року по 17.10.1984 року та з 26.01.1987 року по 26.06.1990 року в якості електрозварника ручного зварювання у «Північному Управлінні Будівництва», яке перейменовано в ПАТ «Північне управління будівництва», з 01.11.1984 року по 11.11.1986 року проходження ним строкової військової служби у Збройних силах СРСР, з 11.12.1990 року по 04.10.1991 року в якості електрозварника ручного зварювання у Верхньодніпровському ремонтно-будівельному спеціалізованому управлінні, яке перейменовано в АТЗТ «Металургремонт», з 05.07.1993 року по 21.04.2000 року в якості газоелектрозварника у КСП «Промінь», та призначити ОСОБА_1 пенсію згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючі з дати досягнення ним віку 58 років.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копія позовної заяви з додатками до неї та копія ухвали суду від 19.06.2023 року скерована за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача-2 та доставлена до електронного кабінету підсистеми Електронний суд Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 13.06.2023 року о 04:30год. та 21.06.2023 року о 22:43год., відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, наявними в матеріалах справи, однак, станом на час розгляду справи відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому, за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.06.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Крім цього, з розрахунку стажу позивача, в тому числі пільгового, що міститься в матеріалах справи, слідує, що означені періоди повивача, а саме: з 12.11.1982 року по 17.10.1984 року, з 26.01.1987 року по 26.06.1990 року, з 01.11.1984 року по 11.11.1986 року, з 11.12.1990 року по 04.10.1991 року, з 05.07.1993 року по 21.04.2000 року до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 не зараховані, а зараховані лише до його загального страхового стажу.
Незгода позивача з вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також не зарахування до його пільгового стажу спірних періодів роботи та проходження військової служби зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII«Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, передбаченої Списком №2 (у даному випадку), та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах і досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, згідно з п.2 Порядок №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.09.1982р. ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, у спірні періоди позивач:
12.11.1982р. переведений електрослюсарем 2 розряду у Північному управлінні будівницьва (наказ №420 від 18.11.1982р.);
17.10.1984р. звільнений по п.3 ст.29 КЗпП СРСР (із закликом до лав радянської армії) (наказ №126лс від 16.10.1984р.);
з 01.11.1984р. по 11.11.1986р. - служба в рядах радянської армії (військовий квиток НОМЕР_2 );
26.01.1987р. прийнятий електрослюсарем ручної сварки 2 розряду до управління промислових підприємств арматурного цеху (наказ №7лс від 26.01.1987р.);
Також, з 11.12.1990р. прийнятий електрослюсарем ручної сварки 3 розряду у Верхньодніпровському ремонтно-будівельному спеціалізованому управлінні (наказ №125 від 06.12.1990р.) та 04.10.1991р. звільнений за власним бажанням у зв`язку із виїздом ст. 38 КЗпП УРСР (наказ №128 від 04.10.1991р.).
Вказані записи про спірні періоди роботи засвідчено відповідними печатками підприємства та підписами уповноважених осіб.
При цьому, відповідно до довідки, що уточнює умови праці, необхідні для призначення дострокової трудовий пенсії та підтверджує постійну зайнятість на пільговій роботі №60 від 16.12.2021р. наданої ПАТ «Північне управління будівництва» про те, що ОСОБА_1 працював у Північному управлінні будівництва повний робочий день (повний робочий тиждень):
Додатково у довідці зазначено про те, що вона надана на підставі таких документів: 1. Наказів з особового складу. 2. Картки фТ-2А. 3. Особових рахунків за 1982р.-1984р., 1987р.-1990р., в яких містяться відомості про нарахування заробітної плати за роботу, як електрозварювальник ручного зварювання. 4. Табелів, журналів зварювальних робіт, паспортів на зварювальне обладнання. 5. Штатних розкладів за 1982р.-1984р., 1987р.-1990г. 6. Карти атестації робочих місць.
Крім того, відповідно до архівного витягу від 14.02.2022р. №09-17/49 виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зазначено про те, що у документах архівного фонду «АТЗТ «Металургремонт» у карточках обліку зайнятості на гарячих ділянках робіт та на роботах із шкідливими умовами праці при виконанні ремонтів обладнання, печей, агрегатів на підприємствах кольорової металургії (підстава для підтвердження пільговопенсійного стажу) міститься ОСОБА_1 на посаді слюсаря ремонтника (дільниця №1), та виконував роботи за грудень 1990р., що передбачені Списком №2. Підстава видачі такого витягу слугували: фонд № Л-6, опис № 1-ос, картки по пільгам за 1990р., арк.165.
Згідно із архівним витягом від 14.02.2022р. №09-17/50 виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зазначено про те, що у документах архівного фонду «АТЗТ «Металургремонт» у карточках обліку зайнятості на гарячих ділянках робіт та на роботах із шкідливими умовами праці при виконанні ремонтів обладнання, печей, агрегатів на підприємствах кольорової металургії (підстава для підтвердження пільговопенсійного стажу) міститься ОСОБА_1 на посаді електрозварювальник ручного зварювання (дільниця №1) та виконував роботи у грудні, лютому 1991р. передбачені Списком №2, а з березня по жовтень 1991р. Списком №1. Підстава видачі такого витягу слугували: фонд № Л-6, опис № 1-ос, картки по пільгам за 1991р., арк.254.
Водночас суд зауважує, що відповідно до ч.5 ст.114 Закону №1058-IV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Поряд з цим, розділом XXXII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».
Розділом XXXIII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».
З огляду на вищезазначене, професія електрозварника та (газоелектрозварника) передбачена у всіх Списках №2, що спростовує доводи відповідача-1.
Поряд з тим, колегія суддів Верховного Суду у Постановах від 23.12.2019 року у справі № 535/103/17 та від 27.03.2020 року у справі № 607/1266/17 зауважила, що відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16.01.1985 року № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.
Щодо доводів відповідача-1 про те, що в довідці №60 від 16.12.2021р. наданої ПАТ «Північне управління будівництва» міститься неправильне посилання на постанову Кабінету Міністрів України, то суд не приймає до уваги такі, адже суд відзначає, професія електрогазозварювальника, газоелектрозварювальника передбачена у всіх Списках № 2, які затверджувались постановами КМУ та постановами Ради Міністрів СРСР.
Більше того, суд звертає увагу, що кваліфікаційною характеристикою робіт електрозварника передбачено виконання робіт, як електрозварника так і газозварника.
Відтак, вказані відповідачем обставини не дають підстав для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи, зазначеного у довідці №60 від 16.12.2021р. наданої ПАТ «Північне управління будівництва», до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Суд наголошує, що відповідачем-1 у даному випадку не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком №2 затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, що діяв до 26.01.1991 року та Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, а лише вказано на певні недоліки в заповнені уточнюючих довідок, що не мають вплив на визначення періодів роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.
Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.
Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена Порядком № 637, а певні недоліки заповнення довідок про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана довідка №60 від 16.12.2021р. містить неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених у довідках періодів роботи позивача до його пільгового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Отже, враховуючи вищенаведене у сукупності, факт працевлаштування позивача з 12.11.1982р. по 17.10.1984р., з 26.01.1987р. по 26.06.1990р. підтверджено відповідними записами в його трудовій книжці, що є чіткими та не мають виправлень чи невідповідностей, а також вищевказаною довідкою, що уточнює умови праці, необхідні для призначення дострокової трудовий пенсії та підтверджує постійну зайнятість на пільговій роботі №60 від 16.12.2021р. наданою ПАТ «Північне управління будівництва».
Разом з тим, суд зазначає, що з урахуванням інформації викладеної у довідці №60 від 16.12.2021р., що надана ПАТ «Північне управління будівництва», позивачеві слід зарахувати період роботи з 12.11.1982р. по 17.10.1984р. за винятком наступних періодів: 02.04.1984р.-04.04.1984р., 23.05.1984р.-25.05.1984р.. 03.09.1984р.-04.09.1984р. оскільки ОСОБА_1 в цей час не був зайнятий відповідних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці повний робочий день.
Крім того суд вважає безпідставним незарахування відповідачем-2 до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 11.12.1990р. по 04.10.1991р., оскільки записами №12-13 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.09.1982р. ОСОБА_1 , а також архівними витягами від 14.02.2022р. №09-17/49 та №09-17/50 підтверджується зайнятість позивача на гарячих ділянках робіт та на роботах із шкідливими умовами праці при виконанні ремонтів обладнання, печей, агрегатів на підприємствах кольорової металургії за професією (посадою) слюсаря ремонтника та електрозварювальника ручного зварювання.
Щодо періоду проходження позивачем військової служби з 01.11.1984р. по 11.11.1986р., суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Водночас, як зазначалося вище, в спірних правовідносинах перебування позивача на військовій службі з 01.11.1984р. по 11.11.1986р. в радянській армії підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.09.1982р., які не містять жодних недоліків.
Також слід врахувати, що на період проходження позивачем військової служби чинним було Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.
Пунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.
При призначені на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.09.1982р. позивач працював з 12.11.1982 року по 17.10.1984 року електрослюсарем 2 розряду, а також з 26.01.1987 року по 26.06.1990 року позивач працював електрослюсарем ручної сварки 2 розряду.
Отже, за встановлених судом обставин, позивач має право на зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду проходження ним військової служби з 01.11.1984р. по 11.11.1986р., оскільки на момент призову на таку військову службу та після неї ОСОБА_1 займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За наведених обставин, не зарахування відповідачем-2 до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду строкової військової служби в лавах радянської армії з 01.11.1984р. по 11.11.1986р., є протиправним.
Щодо періоду роботи позивача з 05.07.1993р. по 21.04.2000р. у Верхньодніпровському ремонтно-будівельному спеціалізованому управлінні, суд зазначає таке.
Як слідує з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 05.07.1993р., останнього з 05.07.1993 року прийнято у КСП «Промінь» газоелектрозварником (наказ №6 від 24.07.1993р. та 21.04.2000р. звільнено у зв`язку з переведенням в ТОВ Агрофірму «Земельний Союз» (наказ №4 від 21.04.2000р.).
Водночас, у період з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року, та розділом XXXIII «Загальні професії» списку №2, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».
Крім того, з 11.03.1994 року по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії "електрозварники", "газозварники".
Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, яким встановлено, що право на призначення такої пенсії виникає саме у працівники, які зайняті на таких роботах повний робочий день, та зважаючи на те, що відповідно до п.2 Порядку №383 під повним робочим днем розуміється виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків, професія (робота) газоелектрозварник може бути віднесена до переліку тих, що надає право на пільгову пенсію, виключно у разі, якщо працівник, який працює за цією професією (роботою), зайнятий на таких роботах не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (повний робочий день).
Водночас, відповідним записами в трудовій книжці позивача не підтверджено зайнятість ОСОБА_1 у період з 05.07.1993р. по 21.04.2000р. на роботі із шкідливими умовами праці не менше 80 відсотків робочого часу. Крім того, позивачем при зверненні до територіального органу пенсійного фонду із заявою від 20.06.2022р. про призначення йому пенсії на пільгових умовах не було надано і уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Таким чином, оскільки позивачем не виконувались норми відпрацювання робочого часу у шкідливих умовах), тобто матеріалами справи не підтверджено зайнятість позивача повний робочий день (80% робочого часу) на зазначеній роботі, а, отже, підстави вважати, що період роботи позивача з 05.07.1993р. по 21.04.2000р. у Верхньодніпровському ремонтно-будівельному спеціалізованому управлінні за професією (роботою) газоелектрозварника має бути віднесений до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відсутні.
Зважаючи на вищенаведене, відповідач дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 05.07.1993р. по 21.04.2000р. до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Зважаючи на встановлення судом протиправності дій і рішення відповідача-1 щодо не зарахування до пільгового стажу позивача вищевказаних спірних періодів його роботи та військової служби, суд, з метою належного та ефективного захисту прав ОСОБА_1 , порушених означеними протиправними діями та рішенням відповідача-1, доходить до висновку про зобов`язання останнього здійснити зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 періодів його роботи з 12.11.1982р. по 17.10.1984р., з 26.01.1987р. по 26.06.1990р., з 11.12.1990р. по 04.10.1991р., а також періоду проходження ним військової служби з 01.11.1984р. по 11.11.1986р.
Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-1 здійснити зарахування вищеозначених спірних періодів до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке, відповідно, при розгляді документів ОСОБА_1 і здійснювало розрахунок його стажу, в тому числі, і пільгового, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з 12.11.1982р. по 17.10.1984р., з 26.01.1987р. по 26.06.1990р., з 11.12.1990р. по 04.10.1991р., а також періоду проходження ним військової служби з 01.11.1984р. по 11.11.1986р.
Водночас, відповідач-2, за наведених обставин, не є належним у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відносно зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючі з дати досягнення ним віку 58 років, з огляду на таке.
Так, у рішеннях у справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст.2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Як зазначалося вище, частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 20.06.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-1 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 536,80грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова