Справа № 520/34186/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 р. Справа № 520/34186/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 (суддя Мороко А.С.; м. Харків) по справі № 520/34186/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУНП в Харківській області) в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні 22.09.2023 та до 26.10.2023 року у розмірі 27 407, 06 грн.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що лише 26.10.2023 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області проведено остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 та нараховано грошові кошти у сумі 21670,00грн., у той час як останнім днем служби був 22.09.2023. З огляду на вказане, позивачка, вважаючи, що має право на виплату середнього грошового забезпечення за період з 22.09.2023 по 26.10.2023, звернулась до суду з позовом.

Рішенням від 16 квітня 2025 року Харківський окружний адміністративний суд задовольнив позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.09.2023 по 26.10.2023.

Стягнув з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2023 по 26.10.2023 (34 календарні дні) у розмірі 27407 (двадцять сім тисяч чотириста сім) грн. 06 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі № 520/34186/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на недопустимість повторного стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що у справах № 520/30030/23 та № 520/8058/24 рішеннями Харківського окружного адміністративного суду вже було зобов`язано ГУНП здійснити нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за періоди з 22.09.2023 по 27.09.2023 та з 28.09.2023 по 27.02.2024. Вказані періоди включають у себе часовий проміжок, що є предметом розгляду в даній справі з 23.09.2023 по 26.10.2023, а отже, питання щодо цього періоду вже було вирішено в межах попередніх судових рішень. При цьому відповідач звертає увагу, що у справі № 520/8058/24 суд здійснив розрахунок середнього заробітку шляхом множення кількості днів затримки в межах шести місяців на розмір середньоденної заробітної плати без зменшення отриманого результату.

Позивач не реалізувала своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 05 червня 2021 року по 22 вересня 2023 року ОСОБА_1 проходила службу в поліції на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області від 20.09.2023 № 424 о/с старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 22.09.2023, з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2023 по 22.09.2023 у кількості 20 діб.

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 26.10.2023 відповідачем перераховано грошові кошти у сумі 21670,00 грн., як остаточний розрахунок при звільненні, що також підтверджено відповідачем у відзиві на позов.

Позивачка, вважаючи, що вона має право на виплату середнього грошового забезпечення за період з 22.09.2023 (день, наступний за звільненням) по 26.10.2023(день фактичного розрахунку) у межах 34 робочих днів, звернулась до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.09.2023 по 26.10.2023, що стало підставою для стягнення з ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період у сумі 27407,06 грн, що складається з середньоденного грошового забезпечення позивача за 34 дні затримки розрахунку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Таким чином, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України.

Так, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності, а за змістом частини другої вказаної статті у разі спору про розміри належних звільненому працівнику сум розмір відшкодування за час затримки визначає суд.

Водночас середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 22.09.2023. Недоотриману частину грошового забезпечення в сумі 21670,00 грн позивачу перераховано на картковий рахунок 26.10.2023.

Вказані кошти у сумі 21 670,00 грн були виплачені 26.10.2023 в якості додаткової винагороди згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за вересень 2023 року.

Таким чином, остаточний розрахунок при звільненні проведений з позивачем з порушенням строків встановлених ст. 116 КЗпП України. Виплачені відповідачем суми додаткової винагороди не були спірними, а отже відповідач повинен був здійснити виплату позивачу середнього заробітку за період такої затримки відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, чого ним зроблено не було.

Разом з тим колегією суддів встановлено, що питання стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вже було предметом судового розгляду в межах інших справ.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 у справі №520/30030/23, яке набрало законної сили 23.01.2024, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні за 2021, 2022 роки щорічної основної відпустки тривалістю 60 календарних днів. Також зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 року по 27.09.2023 року у розмірі 3224,36 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі № 520/8058/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 28.09.2023 по 27.02.2024 та стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 122525 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) гривень 68 копійок.

Отже, у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні рішеннями Харківського окружного адміністративного суду у справах № 520/30030/23 та № 520/8058/24 на відповідача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 22.09.2023 по 27.02.2024, який включає у себе період, що є предметом спору у цій справі.

Таким чином, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.09.2023 по 26.10.2023 було захищене в судовому порядку в межах справ № 520/30030/23 та № 520/8058/24, шляхом множення розміру середньоденної заробітної плати позивача на кількість днів затримки розрахунку при звільненні без застосування при цьому принципів співмірності та пропорційності, тобто без зменшення отриманого результату.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення. Право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.

Звернувшись до суду вперше з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач реалізувала надане їй право притягти відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України, а середній заробіток за період, що є предметом розгляду у цій справі, вже було стягнуто в судовому порядку.

За встановлених обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності повторного стягнення з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.09.2023 по 26.10.2023, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вказані обставини не були з`ясовані судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи..

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 по справі № 520/34186/23 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова