Справа № 400/11047/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 р. № 400/11047/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачці нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.10.2024 по виплаті грошову компенсацію за неотримане речове майно згідно Порядку виплати військовослужбовця Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі Порядок № 178), у розмірі 31538,89 грн;

зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.10.2024 по виплаті грошову компенсацію за неотримане речове майно згідно Порядку № 178 у розмірі 31538,89 грн, включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), із застосуванням істотності частки середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 та постанові Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 400/8493/23.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 10.09.2024 вона була виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідача, компенсація за неотримане майно у розмірі 31538,89 грн згідно з Порядком № 178 їй була виплачена лише 18.10.2024. У зв`язку з цим, вона переконана, що відповідач зобов`язаний був виплатити їй також середній заробіток за весь час затримки виплати вказаної компенсації, однак внаслідок його протиправної бездіяльності цього зроблено не було.

У відзиві на позовну заяву від 12.12.2024 № 350/174/308/2199/пс відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що відповідач відразу виплатив позивачці відповідну компенсацію після надходження до нього коштів на ці цілі. Крім цього, на переконання відповідача, на військовослужбовців не поширюються гарантії, встановлені статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Водночас обов`язковою умовою застосування статті 117 КЗпП України є наявність спору між сторонами щодо належним працівникові виплат на день звільнення, однак між позивачем і відповідачем такий спір був відсутній. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовців.

У відповіді на відзив від 18.12.2024 позивачка навела ті ж самі аргументи для задоволення позову, що були нею зазначені у позовній заяві.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

27.11.2024 ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі № 400/11047/24, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано у відповідача докази.

До відзиву на позовну заяву від 12.12.2024 № 350/174/308/2199/пс відповідач надав суду витребувані в нього докази.

Справа № 400/11047/24 перебувала у провадженні головуючої судді ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 № 85-к суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 № 1419/15-25 у відставку.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 № 202/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/11047/24» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.

01.09.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття адміністративної справи № 400/11047/24 до свого провадження та про її розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2020 № 192 позивачку з 10.09.2020 зараховано до списків особового складу та всі види забезпечення відповідача.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2024 № 227 позивачку виключено з 10.09.2024 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 і, зокрема, наказано виплатити їй грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до Порядку № 178 на підставі довідки про вартість речового майна від 10.09.2024 № 20 у сумі 32019,18 гривні.

На підставі платіжної інструкції від 17.10.2024 № 1264 позивачці було виплачено кошти, зокрема компенсація вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до Довідки АТКБ «ПРИВАТБАНК» від 18.10.2024 № IV8S6LUTU7L1SLO0 відповідач виплатив позивачці 31538,89 гривні.

Вважаючи, що відповідач зобов`язаний був виплатити їй також середній заробіток за весь час затримки виплати вказаної компенсації, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність військових частин за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум. З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16 і від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З наведеного слідує, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 КЗпП України передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Тому застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати грошового забезпечення у повному розмірі на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Ці висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Щодо питання віднесення компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцю до «належними звільненому працівникові сумами» Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 зауважив, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Верховний Суд зазначив, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо, і лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації. Тож дійшов висновку про те, що речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Верховний Суд вказав на те, що компенсацію за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Констатував, що умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини, є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Тобто, якщо військовослужбовець під час проходження служби звертався до військової частини з рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, і така компенсація не виплачена йому під час проходження служби або у день виключення особи зі списків особового складу військової частини, то у цьому разі компенсація вважатиметься частиною «сум, що належать працівнику та підлягають виплаті у день звільнення». І, відповідно, невиплата такої компенсації у день виключення зі списків особового складу матиме наслідком застосування до відповідача санкції за невиплату відповідної суми при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 420/1717/22.

Суд встановив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2024 № 227 позивачку виключено з 10.09.2024 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 і, зокрема, наказано виплатити їй грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до Порядку № 178 на підставі довідки про вартість речового майна від 10.09.2024 № 20 у сумі 32019,18 гривні.

Відтак на день виключення позивачки зі списків особового складу відповідач зобов`язаний був виплатити їй компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 32019,18 грн на підставі вищенаведеного наказа.

На підставі платіжної інструкції від 17.10.2024 № 1264 позивачці було виплачено кошти, зокрема компенсація вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, відповідач не виплатив позиваці компенсацію вартості за неотримане речове майно у день звільнення, а тому в нього виник обов`язок виплатити позивачці у день виплати вказаної компенсації (17.10.2024) також і середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з 11.09.2024 по 17.10.2024.

У постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд встановив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2024 № 227 наказано виплатити позивачці при виключенні зі списків особового складу з 10.09.2024 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 32019,18 гривні.

При звільнені позивачки відповідач виплатив їй 10.09.2024 грошове забезпечення у розмірі 88887,53 грн, що підтверджується довідкою відповідача від 10.12.2024 № 350/174/308/2181/3/пс.

Відтак при звільнені позивачки з військової служби відповідач повинен був виплатити їй 10.09.2024 належні виплати в розмірі 120906,71 грн (?88887,53 + ?32019,18 = ?120906,71).

На підставі платіжної інструкції від 17.10.2024 № 1264 позивачці було виплачено кошти, зокрема компенсація вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до довідки відповідача від 10.12.2024 № 350/174/308/2131/2/ПС середньоденне грошове забезпечення позивачки, обчислене виходячи з виплат за два місяці, що передують звільненню позиваці, складає 747,64 гривні.

Середній заробіток за період з 11.09.2024 по 17.10.2024 становить 27662,68 грн (?747,64 х 37 = ?27662,68, де ?747,64 середньоденне грошове забезпечення позивачки, обчислене виходячи з виплат за два місяці, що передували дню її звільнення; 37 кількість календарних днів у періоді з 11.09.2024 по 17.10.2024).

Згідно з наявними матеріалами справи у період з 11.09.2024 по 17.10.2024 прострочена заборгованість існувала лише в частині компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 32019,18 грн, що складає 26,48 % від загального розміру належних при звільнені виплат (?32019,18 х 100 / ?120906,71 ? 26,48 %).

Керуючись принципом пропорційності, суд зменшив відшкодування до суми, співмірної з порушенням, а саме: до 7325,08 грн, що становить ті ж 26,48 % від обґрунтованої компенсації за затримку розрахунку при звільненні (?2766,68 х 26,48 % ? ?7325,08).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню,

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», і вона не понесла документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 22, 139, 238, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати їй грошової компенсації за неотримане речове майно при її звільненні за період з 11.09.2024 по 17.10.2024.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати їй грошової компенсації за неотримане речове майно при її звільненні за період з 11.09.2024 по 17.10.2024 в розмірі 7325 (Сім тисяч триста двадцять п`ять) гривень 08 копійок.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

8. Повний текст рішення суду складений 03.11.2025.

Суддя В.Г.Ярощук