Справа № 160/23255/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
12 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Також позивачем вказано, що він має у своєму розпорядженні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують фактичні умови здійснення ним господарської операції, зокрема, характер, обсяг та призначення об`єкта.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
01.09.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «Резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики. До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне». В свою чергу, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Вказав, що відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ (в редакції, що діяла у 2020 році), не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі-Класифікатор), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Звернув увагу, що для застосування податкової преференції за пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України необхідним є дотримання наступних умов: а) якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та б) за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Відповідач також послався на те, що згідно з пунктом 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. Проте, до контролюючого органу платник ОСОБА_1 інформацію про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП не надавав, а отже, офіційно не повідомляв, що відповідне нерухоме майно є об`єктами, через які позивачем провадиться господарська діяльність. А тому, відповідач вважає, що підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.
09.09.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Також позивачем зазначено, що правове регулювання, на яке посилається відповідач (Класифікатор ДК 018:2000 та редакція ПКУ станом на 2020 рік), є нечинним і не підлягає застосуванню у даній справі. Зауважено, що застосуванню підлягає Класифікатор НК 018:2023, який прямо відносить будівлі промисловості до групи 1251 «Промислові будівлі», включаючи «будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо», що охоплює і діяльність позивача (КВЕД 23.70) різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (секція C - «Переробна промисловість» за КВЕД ДК 009:2010).
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Дніпровська ДПІ) як фізична особа-підприємець з 21.04.2015 року.
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприєиців та громадських формувань від 07.08.2025, основним видом діяльності позивача є КВЕД 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарiв, н.в.i.у., додаткові: 23.70 різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.
Відповідно до Технічного паспорту від 22.03.2024 року, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003290 від 24.04.2014 року), вказані нежитлові приміщення відносяться до класу «виробничі будівлі».
Як зазначив позивач, нежитлові приміщення використовуються ним у господарській діяльності, що не було враховано контролюючим органом.
Не погодившись із спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 266.5.1. п. 266.5. ч. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до статті 266.1. ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до статті 266.2.1. ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з ст. 266.3.1. ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до статті 266.3.2. ПК України, юаза оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт а) підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України).
Підпунктом «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ встановлено, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 (далі Класифікатор НК 018:2023), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (далі Класифікатор ДК 009:2010), та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до Класифікатора НК 018:2023 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесені до підрозділу «Нежитлові будівлі» група 125 «Промислові та складські будівлі» клас 1251 «Промислові будівлі».
Клас 1251 «Промислові будівлі» Класифікатора НК 018:2023, в свою чергу включає будівлі: підприємств машинобудування та металообробної промисловості, чорної металургії, хімічної та нафтохімічної промисловості, легкої промисловості, харчової промисловості, медичної та мікробіологічної промисловості, лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфорофаянсової промисловості, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, які класифікуються у секціях: B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість» (виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо), D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво» Класифікатора ДК 009:2010.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Таким чином, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі фізичних осіб, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F Класифікатора ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року N 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".
У постанові від 11.12.2018 року, справа №822/2614/16 Верховний Суд виклав таку правову позицію: Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності. Відповідно до даного рішення подібність полягає у тому, що об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності. Встановлюється, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.
З аналізу цієї норми висновується, що її застосування передбачає наявність таких умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є промисловим товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у промисловій діяльності, третя - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, позивач має КВЕД 23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.
До матеріалів цієї справи позивачем були долучені первинні бухгалтерські документи (договір поставки №080424-1В від 08.04.2024 року, специфікація №1 до договору поставки №080424-1В від 08.04.2024 року, видаткова накладна №1 від 21 жовтня 2024 року), які підтверджують фактичні умови здійснення ним господарської операції, зокрема, характер, обсяг та призначення об`єкта.
Так, у п.3 Розділі 3 «Умови та строки постачання і передачі товару» Договору поставки №080424-1В від 08.04.2024 року, зазначено наступне: «Базис поставки Товару - EXW - Житомирська обл.м. Житомир, вул. Льонкова, 12. Для цілей цього Договору Сторони погодили, поставку граніту здійснювати у відповідності з ІНКОТЕРМС - 2010 року Міжнародних правил тлумачення торгових термінів, які застосовуються з урахуванням особливостей, пов`язаних з внутрішньодержавним характером цього Договору, а також особливостей, які пов`язані з умовами цього Договору».
Згідно з Специфікацією № 1 до договору поставки № 080424-1В від « 08» квітня 2024 р., зазначено, що найменування товару - виріб з натурального каменю вулканічного походження, обмежувальний прямий, сірого кольору, розмір - L*100*130, кількість - 1000 пог.м., ціна за одиницю - 1100 грн. 00 коп. на суму 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень 00 копійок.
У видатковій накладній №1 від 21 жовтня 2024 року також зазначено, що товар, а саме, виріб з натурального каменю вулканічного походження, обмежувальний прямий, сірого кольору, розмір - L*100*130 , кількість - 1000 пог.м., ціна за одиницю - 1100 грн. 00 коп. на суму 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень 00 копійок було поставлено, місце складання - м.Житомир.
Отже, умовами Договору поставки (п. 3 розділу 3) визначено, що базис поставки товару EXW м. Житомир, вул. Льонкова, 12, що підтверджує використання саме спірних виробничих приміщень у господарській діяльності позивача. Специфікацією та накладною підтверджується, що за цією адресою здійснювалась фактична поставка продукції (виробів з натурального каменю вулканічного походження).
Таким чином, долучені позивачем до матеріалів справи документи підтверджують, що нежитлові приміщення позивача відносяться до виробничих будівель; вони використовуються за призначенням у виробничій діяльності; позивач самостійно, як власник, здійснює в них господарську діяльність, без передачі у оренду, лізинг чи позичку.
Відповідачем доказів того, що вищевказані нежитлові приміщення не використовуються позивачем у провадженні господарської діяльності, суду не надано.
Також, суд зазначає, що правове регулювання, на яке посилається відповідач у відзиві (Класифікатор ДК018:2000 та редакція ПКУ станом на 2020 рік), є нечинним та не підлягає застосуванню у даній справі.
Натомість, застосуванню підлягає Класифікатор НК 018:2023, який прямо відносить будівлі промисловості до групи 1251 «Промислові будівлі», включаючи «будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо , що, в свою чергу, охоплює діяльність позивача - (КВЕД 23.70) різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (секція C - «Переробна промисловість» за КВЕД ДК 009:2010).
Також, суд зазначає, що жодна норма ПКУ не встановлює, що неподання форми 20-ОПП змінює статус будівлі або робить неможливим застосування пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ. Неподання форми 20-ОПП не може бути підставою позбавлення права на податкову пільгу, прямо передбаченої законом.
Отже, під час судового розгляду позивач підтвердив факт безпосереднього використання ним зазначених нежитлових приміщень за видами економічної діяльності, якими, зокрема, є різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття спірного рішення з урахуванням аналізу обставин, встановлених судом, та норм вищенаведеного законодавства у наведеній сфері правовідносин відповідно до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи наведене, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2284,16 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник