Справа № 380/21549/25
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

31 жовтня 2025 рокусправа № 380/21549/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та скасування арешту,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття (не скасування) арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 4377864;

- скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 4377864.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема. чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя враховує таке.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За правилами ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо законом встановлений інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений у розділі X Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 3 Закону № 1404-VIII передбачений перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень іноземних судів; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Тобто, примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, а також рішення інших органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка, як стверджує позивач, належить їй на праві власності.

На підтвердження своїх доводів позивач надала копію свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Також матеріали справи містять архівну копію постанови від 16.08.2002 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятої державним виконавцем відділу ДВС Галицького районного управління юстиції щодо примусового виконання наказу, виданого 16.08.2002 Господарським судом Львівської області.

Так, зі змісту постанови від 16.08.2002 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження слідує, що арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду Львівської області щодо стягнення з боржника ТОВ "Ольга В.М" на користь заводу продтоварів с. Солуки 5613,30 грн судового збору.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.01.2007 Першою Львівською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження на квартиру АДРЕСА_1 за № 437786. Власник майна - ТОВ "Ольга В.М.".

Отже, позивач просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який накладений на виконання наказу, виданого Господарським судом Львівської області за правилами господарського судочинства.

При цьому, як зазначено у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником арештованого майна, на яке накладене обтяження, є ТОВ "Ольга В.М.".

Варто відмітити, що позивач не є стороною виконавчого провадження в межах якого накладений арешт.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, регламентований статтею 59 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої та другої цієї статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частиною третьою ст. 59 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині четвертій статті 59 Закону № 1404-VIII наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII.

За правилами ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як зазначено вище, арешт на квартиру, яка, як стверджує позивач, належить їй на праві власності, накладений при виконанні наказу Господарського суду Львівської області щодо стягнення з ТОВ "Ольга В.М" 5613,30 грн судового збору.

Арешт накладений 16.08.2002 на підставі постанови 351-4 № 10106, виданої Галицьким ВДВС про стягнення заборгованості та, як зазначив відповідач у листі від 08.07.2025, перевірити наявність внесених виконавчих проваджень до ЄДРВП можливо лише з квітня 2007, а тому Галицький відділ ВДВС надати інформацію про накладення арешту на майно ОСОБА_1 немає технічної можливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За висновком Верховного Суду у справі № 712/12136/18 якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділу VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Беручи до уваги ті обставини, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладений у зв`язку із виконанням наказу Господарського суду Львівської області щодо стягнення з ТОВ "Ольга В.М" коштів, де позивач не є боржником, якому це майно належить, то ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, як це передбачено ч. 1 ст. 59 Закону № 1404-VIII та в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відтак, спір у цій справі за своєю суттю не є публічно-правовим, а стосується захисту цивільних прав позивача щодо нерухомого майна, яке обтяжене арештом, тож цей спір із приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.09.2019 у справі № 826/16025/18.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін у цій справі та предмет спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про накладення арешту на майно, суддя дійшла висновку, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.02.2023 у справі № 380/2046/22.

Отже, спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження належить відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248 КАС України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та скасування арешту.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кисильова Ольга Йосипівна