Справа № 400/2136/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2136/25

Категорія:112010201 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:17.08.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Миколаївській області про:

- визнання протиправними дій ГУПФ України в Миколаївській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01 лютого 2016 року перерахунку та виплати пенсії відповідно до вимог у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ), згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-ХІІ) та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону України "Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни" від 16 березня 2004 року №1603-IV (далі Закон №1603-IV), з обмеженням максимального розміру пенсії максимальним розміром.

- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області провести з 01 лютого 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплачувати йому пенсію з 01 лютого 2016 року у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-XII та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він звертався до відповідача з заявою у якій просив провести з 01 лютого 2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-XII та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. Листом ГУПФ України в Миколаївській області від 04 лютого 2025 року №1707-1039/Л-02/08-1400/25 у задоволенні заяви було відмовлено та повідомлено, що ґрунтовні роз`яснення з порушених у зверненні питань мені надано листом ГУПФ України в Миколаївській області від 15 січня 2025 року №719-17049/Л-02/08-1400/25. Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за документами пенсійної справи позивач одержував пенсію за вислугу років, призначену з 25 грудня 2006 року відповідно до Закону №2262-ХІІ. Згідно із заявою від 18 серпня 2015 року та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим 24 липня 2015 року МОВК, з 01 серпня 2015 року було встановлено підвищення до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до Закону №3551-ХІІ у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щомісячну цільову грошову допомогу на прожиття як учаснику бойових дій відповідно до Закону № 1603 в розмірі 40 грн. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0427828 позивач з 05 квітня 2016 року визнаний особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Згідно з "Посвідченням інваліда війни" серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2016 року встановлено статус особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни. Згідно з наданою заявою від 22 квітня 2016 року, випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0427828 про визнання особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та копією "Посвідчення інваліда війни" серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2016 року проведено з 01 травня 2016 року перерахунок пенсії, а саме замість підвищення як учаснику бойових дій встановлено підвищення як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни відповідно до Закону №3551-ХІІ у розмірі 40 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щомісячну цільову грошову допомогу на прожиття як учаснику бойових дій відповідно до Закону №1603-IV в розмірі 50 грн. Отже, вимога про проведення перерахунку пенсії з 01 лютого 2016 року з урахуванням підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-ХІІ та щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV є необґрунтованою та такою, що також не підлягає задоволенню.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01 лютого 2016 року перерахунку та виплати пенсії відповідно до вимог у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, згідно довідки МОВК від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-XII та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV, з обмеженням максимального розміру пенсії максимальним розміром.

Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області провести з 01 лютого 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплачувати йому пенсію з 01 лютого 2016 року у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, відповідно до довідки МОВК від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-XII та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року по справі №400/7488/23 з 01 лютого 2016 року проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до довідки МОВК від 26 червня 2020 року №12/4024 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, виданої відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2017 року у справі №484/1989/15-а провадження №2-а/484/3/17, за нормами чинними на 01 лютого 2016 року за посадою юрисконсульта 201 зенітного ракетного полку. Після виконання рішення суду розмір пенсії позивача з 01 лютого 2016 року склав 10 740,00 грн. (1074,00 х 10). Отже, судом першої інстанції не враховано, що КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. На виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок, та з урахуванням вимог Закону України від 08 листопада 2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон №3668-VI) не переглядається;

- згідно із заявою від 18 серпня 2015 року та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим 24 липня 2015 року МОВК, з 01 серпня 2015 року було встановлено підвищення до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до Закону №3551-XII v розміні 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щомісячну цільову грошову допомогу на прожиття як учаснику бойових дій відповідно до Закону №1603-IV в розмірі 40 грн. Позивач з 05 квітня 2016 року визнаний особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, згідно з випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0427828. Отже судом першої інстанції при вирішенні рішення не враховано, що відповідно до заяви від 22 квітня 2016 року, випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0427828 про визнання особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та копією "Посвідчення інваліда війни" серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2016 року проведено з 01 травня 2016 року перерахунок пенсії, а саме замість підвищення як учаснику бойових дій встановлено підвищення як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни відповідно до Закону №3551-XII у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щомісячну цільову грошову допомогу на прожиття як учаснику бойових дій відповідно до Закону №1603-IV в розмірі 50 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ.

21 січня 2025 року звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області з заявою у якій просив провести з 01 лютого 2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки МОВК від 26 червня 2020 року №12/4024, з врахуванням підвищення пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ч.4 ст. 12 Закону №3551-XII та з врахуванням щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 гривень згідно абз.3 ст. 1 Закону №1603-IV, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Про результати розгляду моєї заяви просив повідомити

Листом ГУПФ України в Миколаївській області від 04 лютого 2025 року №1707-1039/Л-02/08-1400/25 у задоволенні моєї заяви було відмовлено та повідомлено, що ґрунтовні роз`яснення з порушених у зверненні питань мені надано листом ГУПФ України в Миколаївській області від 15 січня 2025 року №719-17049/Л-02/08-1400/25.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст. 2 Закону №3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Суд першої інстанції вказав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Крім того, суд першої інстанції вказував, що у постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення ст.ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що, зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Тому обмеження ГУПФ України в Миколаївській області максимального розміру пенсії, право на пенсійне забезпечення яким встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 7 ст.43 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону №3668-VI від 08 липня 2011 року, із змінами, внесеними згідно із Законами №911-VIII від 24 грудня 2015 року, №1774-VIII від 06 грудня 2016 року визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII.

Згідно з п.2 резолютивної частини вказаного Рішення положення ч.7 ст. 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає ст.17 Конституції України, положення ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи ч.5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016, є втрата чинності з 20 грудня 2016 року норм ч.7 ст. 43 в Законі №2262-ХІІ.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Слід звернути увагу, що норми ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" узгоджуються з положеннями ч.7 ст. 43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.

Таким чином, починаючи з 2017 року ст. 43 Закону №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діяли обмеження пенсії "у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Набуття чинності з 01 січня 2017 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч.7 ст. 43 Закону №2262-XII.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що ч.7 ст. 43 Закону №3668-VI, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, у зв`язку з чим обмеження відповідачем розміру пенсії позивача її максимальним розміром є необґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у п.п.52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а саме з 20 грудня 2016 року по теперішній час, в законодавстві України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, відсутні норми, якими обмежується максимальний розмір пенсії, та будь-яких змін до Закону №2262-ХІІ та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цього закону, щодо обмеження пенсії максимальним розміром протягом цього часу не вносилося.

Однак, відповідач свідомо ігнорує рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, яким безпосередньо надається оцінка неконституційності правових норм, якими обмежуються права осіб, звільнених з військової служби, щодо їх пенсійного забезпечення, зокрема визнається неконституційним обмеження розміру пенсій таких осіб.

Таким чином, обмеження ГУПФ України в Одеській області максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.