Справа № 380/16546/25
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 рокусправа № 380/16546/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправними дії посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у перетинанні державного кордону України 07.08.2025 у пункті пропуску Шегині-Медика;

- скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону від 07.08.2025, оформлене посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Відповідача 1 та Відповідача 2 забезпечити ОСОБА_1 пропуск через державний кордон України у пункті пропуску «Шегині-Медика» у будь-який день у період з 18.08.2025 по 30.10.2025 з одночасним внесенням відповідної інформації до ІС «Гарт».

Ухвалою від 15.08.2025 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

Ухвалою від 30.10.2025 суд заяву про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії повернув без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.08.2025 під час проходження паспортного контролю в пункті пропуску «Шегині-Медика» позивачу вручене рішення про відмову у перетинанні державного кордону від 07.08.2025, оформлене посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед прийняттям цього рішення позивач надав інспектору повний пакет документів. Позивач є докторантом 2-го року навчання кафедри права Європейського Союзу НЮУ ім. Ярослава Мудрого, працює над докторською дисертацією «Міжнародно-правовий захист цивільного населення в умовах збройних конфліктів: проблеми теорії і практики». Планує продовжити дослідження в США у межах Fulbright Research and Development Program (адміністрування Програми ім. Фулбрайта в Україні здійснюється відповідно до міжнародної Угоди між Урядом України та Урядом США про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво від 07.05.1992), після чого зобов`язаний повернутися в Україну для завершення докторантури та подальшої науково-викладацької діяльності. Паралельно здійснюю аналітичну, дослідницьку і тренерську роботу в Geneva Call в Україні; здобуті в США наукові практичні результати будуть використані для просування міжнародного гуманітарного права та підтримки процесів перехідного правосуддя в Україні. Вказує, що оскаржена відмова не містить індивідуальної мотивації і конкретизації правової норми, що порушує вимоги обґрунтованості адміністративного акта та принцип пропорційності обмежень основоположного права (свободи виїзду). Належної оцінки документам поданих позивачем (військовий облік і відстрочка, статус докторанта, документи Fulbright) не надано.

Відповідач - 1 подав відзив на позовну заяву від 01.09.2025 (вх. 70412), у якому зазначає, що наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України, оскільки в силу положень пункту 2-6 Правил таким правом позивач в умовах воєнного стану не наділений. Звертає увагу, що форма рішення про відмову в перетині державного кордону, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457. Зміст та форма оскарженого позивачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону України повністю відповідає вищезазначеному нормативному акту. Також вказує, що розгляд питань, що пов`язані із в`їздом чи виїздом осіб в Україну чи за її межі є виключною компетенцію посадових осіб Державної прикордонної служби України та її посадових осіб, в тому числі прийняття рішень про відмову в перетині державного кордону. При цьому, при прийнятті рішення законодавець визначив умову, - обґрунтованість рішення. У даному випадку питання обґрунтованості рішень слід трактувати не як опис підстав у самому рішенні, форма якого цього не передбачає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - 2 подав відзив на позовну заяву від 21.08.2025 (вх. 68144), у якому зазначає, що форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина 2 статті 14 Закону № 1710). Право надання дозволу/відмови іноземцям, особам без громадянства та громадянам України у перетині державного кордону України належить уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України, безпосередньо під час проходження процедури прикордонного контролю в пункті пропуску через державний кордон України. З огляду на наявність імперативної норми пункту 2-6 Правил 57, щодо заборони виїзду здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури, Адміністрація Держприкордонслужби вважає, що начальником групи контролю другої лінії та поглибленої перевірки документів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) лейтенантом ОСОБА_2 було прийняте правомірне та обґрунтоване рішення від 07.08.2025 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 , оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у позивача було відсутнє право на перетин державного кордону. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив від 02.09.2025 (вх. № 70829). У поданій відповіді на відзив позивач повністю підтримав викладені у позовній заяві аргументи та доводи щодо протиправності дій та рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску через державний кордон Шегині Медика з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України.

Позивач зазначає, що під час здійснення прикордонного контролю позивач надав наступні документи: паспорт для виїзду за кордон, військовий документ із чинною відстрочкою від призову до 31.10.2025 (витяг із «Резерв+», а також тимчасове посвідчення військовозобов`язаного), довідку докторанта та копію наказу про зарахування до докторантури Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (очна форма); лист програми ім. Фулбрайта/IIE про статус фіналіста та умови реалізації гранту; інші документи, що підтверджують мету поїздки (листування з університетами США, витяг з ЄДЕБО.

За наслідками проведеного паспортного контролю, рішенням начальника групи контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип А) лейтенантом ОСОБА_3 від 07.08.2025 Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_4 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з тим, що вказаний громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Не погоджуючись вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 106 частини 1 пункту 20 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 14 частини 1 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 р № 1710-VI (далі - Закон України № 1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено та на час виникнення спірних відносин припинений не був.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних відносин; далі Правила) передбачено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Пунктом 12 Правил встановлено, що у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2022 № 383 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» Правила перетинання державного кордону громадянами України доповнено пунктом 2-6 такого змісту, з урахуванням подальших доповнень станом на час виникнення спірних відносин «У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил».

Тобто, на час перетинання позивачем кордону України (07.08.2025) діяла норма пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, яка передбачала, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до абзаців другого і третього частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи відмову в перетинанні державного кордону, начальником групи контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип А) в прийнятому рішенні від 07.08.2025 зазначено, що позивач не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Згідно з наказом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 01.11.2023 № 873-К, на підставі рішення вченої ради університету від 31.10.2026 (протокол № 4), зарахований до докторантури з 1 листопада 2023 року до 31 жовтня 2025 року за очною (денною) формою навчання (на умовах контракту) зі спеціальності 093 «Міжнародне право» (галузь знань 08 «Право») к.ю.н. ОСОБА_1 (кафедра права Європейського союзу).

Відповідно до витягу з «Резерв+» позивачу надана відстрочка до 31.10.2025. Позивач визнаний придатним до військової служби.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач в оскарженому рішенні не вказав конкретних підстав відмови у перетині державного кордону, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457 затверджена форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Розгляд питань, що пов`язані із в`їздом: чи виїздом осіб в Україну чи за її межі є виключною компетенцію посадових осіб Державної прикордонної служби України та її посадових осіб, в тому числі прийняття рішень про відмову в перетині державного кордону.

При цьому, при прийнятті рішення законодавець визначив умову, - обґрунтованість рішення.

У даному випадку питання обґрунтованості рішень слід трактувати не як опис підстав у самому рішенні, форма якого цього не передбачає.

Поняття обґрунтованості рішення про відмову в перетині державного кордону в контексті спірних правовідносин означає, що воно повинно ґрунтуватись на вимогах закону, що в даному випадку є доведеним зі сторони відповідача.

Окрім того, враховуючи вимоги законодавства, рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою державної прикордонної служби (дискреційні повноваження).

З цих же підстав суд зауважує, що надання позивачу відстрочки до 31.10.2025 не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.

Слід звернути увагу на те, затверджена форма рішень про відмову в перетинанні державного кордону України не містить такої вимоги для посадових осіб прикордонної служби, як конкретизацію підстав передбачених Правилами № 57, а отже посадові особи прикордонної служби не зобов`язані у своєму рішенні зазначати такі підстави.

У спірному рішенні наведені персональні дані позивача, його паспортні документи. Вказано правову підставу його прийняття, а саме: громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Аналогічні висновки щодо обов`язкових реквізитів рішення про відмову у перетинанні державного кордону містяться у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 380/18153/22.

Окрім того, суд зазначає, що оскаржене рішення від 07.08.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України позивачу відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457.

Водночас наявність недоліку у спірному рішенні, на думку суду, не є безумовною підставою для скасування спірного рішення, яке в цілому відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України та не впливає на його законність (такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 380/16591/22).

Крім того, суд зазначає, що спірне рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому за наявності на те законних підстав, які дійсно надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржене рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2023 у справі № 160/14641/22, від 27.09.2023 у справі № 380/16876/22, від 26.10.2023 у справі № 260/3428/22).

Тож, суд дійшов висновку, що рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону України прийняте відповідачем в межах та на підставі наданих йому повноважень, це рішення відповідає визначеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, а тому є правомірним.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності вчинених ним дій та прийняття оскарженого рішення.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.10.2025.

Суддя Кедик М.В.