Справа № 274/5624/25
Суддя: Хуторна І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 274/5624/25
Провадження № 2-а/0274/69/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" листопада 2025 р. м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Хуторна І. Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчука Богдана Вікторовича, Головного управління національної поліції в Житомирській області, -

в с т а н о в и в :

12.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчука Б. В. у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5378922 від 02.08.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стислий виклад доводів позову

На обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 02.08.2025 поліцейським Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчуком Б. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5378922, про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно з постановою, 02.08.2025 він керував транспортним засобом «Daewoo Nexia», р/н НОМЕР_1 , по вул. Чуднівська, 72 в м. Бердичеві, при цьому 09.12.2024 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, чим порушив п.п. 1 п. 2.1-а ПДР України.

Вважає, що постанова є незаконною та безпідставною.

Він не бажав порушувати ПДР України, оскільки в цей день, перебуваючи в с. Скраглівка Бердичівського району разом зі своєю дружиною, останній стало погано, її самопочуття погіршилося, тому ним було прийнято рішення відвезти її до Бердичівської лікарні. У подальшому його зупинили працівники поліції та склали відносно останнього постанову.

Зазначає, що згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Вказані обставини є свідченням того, що оскаржувана постанова в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам законодавства України, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення та самої події.

ОСОБА_1 було оспорено допущене інспектором порушення та адміністративне стягнення в усному порядку, але протоколу складено не було. Інспектор поводив себе грубо та не професійно, відмовився йому роз`яснити склад правопорушення та зміст Постанови, яке наче б то він скоїв за якого суб`єктивним переконанням. На думку позивача, в даному випадку вбачається порушення всіх вищезазначених норм, безпідставність накладення адміністративного стягнення та порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Заперечення відповідачів

26.08.2025 від представника відповідача - ГУНП в Житомирській області Яремчука О. В. надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову із таких підстав. Позивач був позбавлений судом права керування транспортними засобами строком на 1 рік, при цьому 02.08.2025 керував автомобілем, за що був притягнутий до адмінвідповідальності.

Причиною зупинки ОСОБА_1 , згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», стало наявність підозри у поліцейських, що він може бути причетний до скоєння адміністративного правопорушення та порушує вимоги Правил дорожнього руху України.

Доказом встановлення вини Позивача у порушенні ПДР являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відеодокази. Так, переглядом відеозапису із відеореєстратора службового автомобіля установлено, що на відео зафіксовано рух автомобіля марки «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_1 та його подальшу зупинку на вимогу працівників поліції. Переглядом відеозапису із нагрудного відео-реєстратора поліцейського зафіксовано, що правоохоронці повідомили водію про причину зупинки та суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а також те, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 було встановлено, що останній позбавлений керування транспортними засобами строком на 1 рік. Позивача було ознайомлено зі ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, роз`яснив порядок сплати штрафу і оскарження постанови. Будь яких клопотань у ході винесення постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв.

Правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП вважається закінченим з моменту допущенного проступку. Не мають значення наступні дії та виправдання порушника. Поліцейський чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступку. Особа, яка вчинила проступок повинна нести адміністративну відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.

Матеріали справи свідчать про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з роз`ясненням суті скоєного адміністративного правопорушення, наданням (роз`ясненням) позивачу його прав, можливості подання заперечень (клопотань), залучення спеціаліста в галузі права (адвоката).

За встановлених обставин доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення ним правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП є безпідставними та не обґрунтованими, а крім того жодними доказами не підтвердженими.

Твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.

До відзиву долучено файли "IMG_5140.MP4" та "Луференко_(1).mp4" з відеозаписами події, яка сталась 02.08.2025 за участю ОСОБА_1 .

Відповідач - поліцейський Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчук Богдан Вікторович у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надав.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 18.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі - десять днів, з дня отримання копії ухвали (у цей строк позивач мав сплатити судовий збір та надати суду докази на підтвердження сплати судового збору).

На виконання ухвали суду від 18.08.2025 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Олянюка В. Л. надав квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 21.08.2025 у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до постанови серії ЕНА № 5378922 від 02.08.2025, винесеної поліцейським Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчуком Б. В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 20400 грн.

Згідно з постановою, 02.08.2025 о 18 год 06 хв по вулиці Чуднівська, 72 в місті Бердичів, Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому 09.12.2024 Бердичівським міськрайонним судом у справі № 1840/203/04 та у справі № 274/2061/24 залишено апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, чим порушив п. 2.1-а ПДР України. У графі 7 постанови вказано, що до постанови додаються: відео з службового автомобіля 1298, відео з портативного реєстратора.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2.1-а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Ст. 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, серед іншого, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони (стаття 247 КУпАП).

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу

За положеннями частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Щодо позовних вимог до поліцейського Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчука Богдана Вікторовича.

За приписами ст. 46 КАС України сторонами у справі є позивач та відповідач.

При цьому, п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлює, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу ч.ч. 1-2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Таким чином, за приписами ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.4 ст. 126 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч.1 ст.1 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання працівника поліції.

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.4 ст.126 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції в її територіальних органів.

Відповідно до ст.ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Саме таку позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що поліцейський Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчук Богдан Вікторович є неналежним відповідачем у цій справі, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову до поліцейського.

Щодо позовних вимог до Головного управління національної поліції в Житомирській області.

Суд встановив, що постановою серії ЕНА № 5378922 від 02.08.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 126 КУпАП з тих підстав, що він керував 02.08.2025 о 18 год 06 хв по вулиці Чуднівська, 72 в місті Бердичеві транспортним засобом «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підтвердження законності оскаржуваної постанови представник відповідача 2 долучив до відзиву файли із відеозаписами події, яка сталась 02.08.2025 за участю ОСОБА_1 .

З цих відеозаписів вбачається, що працівниками поліції на відеореєстратор службового автомобіля поліції зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, поліцейським на нагрудну камеру зафіксовано спілкування між ним та позивачем, процедуру проходження позивачем огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення адміністративних матеріалів, зокрема, роз`яснено права, порядок оскарження постанови.

Вказану обставину позивач не заперечує та у позовній заяві зазначає, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки був змушений відвезти дружину, якій стало погано, до Бердичівської лікарні.

У підтвердження зазначеного позивачем долучено копію довідки відділення екстреної медичної допомоги КНП "Бердичівська міська лікарня" від 07.08.2025, згідно якої ОСОБА_2 зверталась у відділення екстреної медичної допомоги КНП "Бердичівська міська лікарня" 02.08.2025, час перебування 20 год 45 хв - 21 год 10 хв.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №686/5225/17.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 керував транспортним засобом 02.08.2025 о 18 год 06 хв, постанову винесено 02.08.2025 о 18 год 58 хв, при цьому у медичному закладі дружина позивача перебувала 02.08.2025 з 20 год 45 хв до 21 год 10 хв.

Таким чином, вказана довідка не є доказом в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, який би доводив, що керування позивачем автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, є виправданим та терміновим у цьому конкретному випадку, зважаючи на значну небезпеку та загрозу для життя та здоров`я інших осіб.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що його дружина не мала іншої можливості дістатися до медичного закладу, окрім того до медичного закладу остання звернулась через значний проміжок часу після зупинення працівниками поліції автомобіля позивача.

Окрім того, на відеозаписі - файл "Луференко_(1).mp4" 02.08.2025 о 18.10.58 позивач повідомив, що «тещу з села забирали», жодних відомостей про необхідність невідкладно завести дружину до медичного закладу позивач працівникам поліції не вказав.

Також на відеозаписі зафіксовано, що на пропозицію працівників поліції поїхати до медичного закладу позивач неодноразово відмовлявся.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій поліцейського Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчука Богдана Вікторовича та, відповідно, відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5378922 від 02.08.2025, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а відтак заявлений позов є необґрунтованим та таким, не підлягає задоволенню.

Оцінку іншим доводам сторін суд не наводить, як таким, що не впливають на висновки суду.

Розподіл судових витрат

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору не відшкодовуються.

Керуючись статтями 241, 242, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчука Богдана Вікторовича, Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови серії ЕНА № 5378922 від 02.08.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ;

Відповідач: поліцейський Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Левчук Богдан Вікторович, місце знаходження: м. Бердичів, вул. Героїв України, 67.

Суддя І. Ю. Хуторна