Справа № 440/11530/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 р. Справа № 440/11530/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/11530/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №738 від 12.09.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести позивачу, починаючи з дати призначення пенсії за віком 11.06.2023, перерахунок та виплату пенсії з врахуванням заробітної плати у ТОВ "Нефтяна компанія Червоноленінськнафтогаз" в період з 01.01.2012 по 31.12.2013, згідно з довідкою про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідкою про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014, за курсом НБУ російського рубля до гривні на день призначення пенсії за віком - 11.06.2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №73 від 12.09.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 11.06.2023, з урахуванням інформації про заробітну плату у довідці про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідці про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014, перевівши її по курсу НБУ української гривні до російського рубля на момент призначення пенсії (на 11.06.2023).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ГУ ПФУ в Вінницькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення у цій справі, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що до компетенції органу за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву, яким у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Вважає, що дії зобов`язального характеру щодо призначення (перерахунку) позивачу пенсії мали бути покладені на Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області за місцем проживання позивача. Вказав, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно пп.З, п.2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України 1058, за бажанням пенсіонера ним можуть подаватись саме довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.200 року (додатокі) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких їх видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Отже, здійснювати перерахунок пенсії можливо лише за умови підтвердження довідок про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, із зазначенням назв первинних документів, на підставі яких їх видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Довідки надані позивачем, видані органами російської федерації, не відповідають формі довідки про заробітну плату затвердженої п. 5 Порядку №22. Заробітна плата зазначена у наданих довідках не може бути перевірена відповідно до законодавства України, що в свою чергу ставить в нерівні умови отримувачів пенсій.

Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі №440/11547/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії №73 від 28.07.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 на підприємствах, розташованих на території Російської Федерації, а саме періоди: з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 14.03.1996, з 28.03.2000 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 28.06.2006, з 01.04.2010 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 17.02.2014. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З урахуванням вказаного рішення суду пенсійним органом 11.06.2023 призначено позивачу пенсію за віком.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою від 05.09.2024 про перерахунок заробітної плати з 2010 по 2014 рік згідно з довідкою про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідкою про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №73 від 12.09.2024 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії.

В обґрунтування відмови зазначено, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з цим до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) та заробітної плати на території РСФСР по 31.12.1991.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому дійшов висновку про відхилення посилання відповідача, які покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце до припинення дії для України міжнародного договору.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі №440/11547/23 з 11.06.2023 позивачу призначено пенсію за віком.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою від 05.09.2024 про перерахунок заробітної плати з 2010 по 2014 рік згідно з довідкою про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідкою про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014, однак рішенням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №73 від 12.09.2024 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії та вказано, що заробіток за періоди роботи в Російській Федерації після 31.12.1991 не враховується.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч.2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода), в якій закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (ст. 1).

Угоду було підписано з метою взаємного визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Згідно із статтею 3 вказаної Угоди, усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до статті 5 вказаної Угоди така розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно з частинами 2-3 статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отже, оскільки вказаною Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при призначенні пенсії, тому і заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Згідно з положеннями статті 7 вказаної Угоди, розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно із частиною 2 статті 13 вказаної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

При цьому колегія суддів зазначає, що вихід України із вказаної угоди жодним чином не повинен тягнути за собою негативних наслідків для громадян України, у тому числі і для позивача, оскільки пенсійні права останніх виникли до виходу держави-учасниці із Угоди, а відтак, заробітна плата, отримана позивачем на території РФ, не може бути неврахованою під час визначення розміру пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок № 22-1).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами;

Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Судовим розглядом встановлено, що позивач разом із заявою про перерахунок пенсії надав довідку про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 /а.с.29/ та довідку про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014 /а.с. 30/.

В свою чергу, жодних сумнівів щодо достовірності відомостей, зазначених у спірних довідках відповідачем не наведено.

Таким чином, оскільки надані позивачем спірні довідки про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та за 2013 рік №1 від 18.02.2014 від 25.11.2021 № 2472/2, були отримані ним до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, а позивач набув трудовий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком, тому неврахування даних таких довідок позбавить позивача права на отримання пенсії в належному розмірі.

За встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність в пенсійного органу підстав для відмови у врахуванні позивачу заробітку, визначеного в довідці про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідці про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014.

Згідно пунктів 1, 2 Указу Президента України від 07 листопада 1992 року №549/92 "Про реформу грошової системи України", починаючи з 23-ї години 12 листопада 1992 року припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України.

З моменту припинення функціонування рубля в грошовому обігу на території України та запровадження національної валюти, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Тобто, заробітна плата, вказана в російських рублях повинна бути переведена по курсу української гривні до російського рубля на момент призначення пенсії.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17.01.2023 у справі №211/1910/17, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ Пенсійного фонду у Вінницькій області №73 від 12.09.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 11.06.2023, з урахуванням інформації про заробітну плату у довідці про доходи фізичної особи за 2012 рік №1 від 28.01.2013 та довідці про доходи фізичної особи за 2013 рік №1 від 18.02.2014, перевівши її по курсу НБУ української гривні до російського рубля на момент призначення пенсії (на 11.06.2023).

Щодо доводів апелянта про те, що дії зобов`язального характеру мають бути покладені саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, колегія суддів зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу, рішення якого оскаржується.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №73 від 12.09.2024, тому дії зобов`язального характеру щодо здійснення перерахуноку та виплати пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким в даному випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Наведене вище також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23.

З урахуванням наведеного вище, а також з огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 відсутні правові та фактичні обставини для покладання на Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області вчинення дій зобов`язального характеру, оскільки компетентним органом є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 по справі № 440/11530/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий