Справа № 148/2422/25
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2422/25
Провадження №2-а/148/84/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - поліцейський відділу поліції №5(м. Немирів) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Довгань Іван Іванович про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

19.09.2025 року позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до постанови серії ЕНА 5690962 від 10.09.2025 його притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за невиконання вимоги дорожнього знаку 3.1. «рух заборонено», чим порушено вимоги п. 8.4 ПДР.

З вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що має бути скасована судом, виходячи з наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що він нібито порушив вимоги дорожнього знаку 3.1., чим порушив п. 8.4. ПДР України. Водночас, оскаржувана постанова не містить будь-яких даних та доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.А в ростпнові лише зазначено, що до постанови додається відеофіксація бодікамери 797120, що не може бути належним та допустимим доказом фіксації порушень правил ПДР.

Прав та обов`язків йому не роз`яснено, не надано можливості скористатися іншими правами, передбаченими КУпАП, в тому числі щодо відкладення розгляду справи та можливості звернутися за професійною правничою допомогою.

Позивач вважає, що поліцейський порушив процесуальний порядок розгляду справи, встановлений КУпАП, адже жодного розгляду справи взагалі не було. Посадова особа обмежилася лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої законом процедури, що призвело, на думку позивача, до порушення норм ст. 276, 277, 277-2, 278, 279, 280, 281 КУпАП.

В зв`язку з цим позивач просить визнати постанову серії ЕНА 5690962 від 10.09.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП незаконною, скасувати її, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Третя особа поліцейський відділу поліції №5(м. Немирів) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Довгань І.І. в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення судового засідання не звертався.

Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення судового засідання не звертався.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов (а.с. 19-24), з якого слідує, що відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, а також з відеотехніки, що перебуває у чужому володінні, являється доказом у справі про адміністративне правопорушення. Із наявних відеозаписів слідує, що, поліцейський повідомив водієві суть вчиненого правопорушення та вказав на наявний дорожній знак продемонструвавши його наявність, на що позивач не висловив жодних заперечень. Також зазначає, що під час звернення поліцейського до позивача, останній перебував за кермом автомобіля із увімкненим двигуном. У подальшому пасажир даного автомобіля неодноразово звертався до поліцейського із проханням не притягувати його до адміністративної відповідальності, оскільки останній вперше отримав посвідчення водія. Вказані обставини у своїй сукупності, на думку відповідача, прямо вказують, що позивач допустив порушення вимог дорожнього знаку. У подальшому було винесено оскаржувану постанову та вручено її копію позивачеві. Також водієві було роз`яснено його права та обов`язки. Жодних заяв чи клопотань, а також заперечень з приводу вчиненого правопорушення останній не висловлював, що повністю спростовує доводи викладені у позові.

Оскаржувана постанова відповідає законодавчим вимогам у повному обсязі. Обов`язку зазначення доказів в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі щодо якої розглянуто справу, законом не встановлено. Враховуючи викладене, представник відповідача у відзиві просить залишити постанову серії ЕНА № 5690962 від 10.09.2025, по справі про адміністративне правопорушення без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує із копії оскаржуваної постанови серії ЕНА 5690962 від 10.09.2025, 10.09.2025 о 13:48 год. в м. Немирів по вул. Гімназійна (Луначарського) водій ОСОБА_1 керував т/з, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.1. «Рух заборонено», чим порушив п. 8.4. ПДР порушен вимог заборонних знаків. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с. 7).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 ПДР - ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Як визначено у розділі 33 Правил дорожнього руху України знак 3.1. «Рух заборонено» забороняє рух усіх транспортних засобів у разі, коли початок пішохідної зони позначено знаком 5.36; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому разі обов`язково додатково встановлюється знак 3.43.

Пунктом 8.4. «в» ПДР встановлено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Адміністративну відповідальність, зокрема за порушення вимог дорожніх знаків, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.122 КУпАП.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 та відповідно до вимог ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється з фіксуванням технічними засобами.

Згідно з положеннями п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для зупинки транспортного засобу позивача на вимогу поліцейського стало порушення ОСОБА_1 п. 8.4. в ПДР, а саме, що він не виконав вимогу дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

При цьому, в оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови додається відеофіксація бодікамери 797120.

Судом досліджено відеозапис, доданий відповідачем з клопотанням про долучення доказів та відзивом на позов в електронній формі, який міститься в АСДС.

З оглянутого судом відеозапису, факт порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 3.1 « Рух заборонено» та п. 8.4 в ПДР України, і тим самим вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - не підтверджено. Таких доказів відеозапис не містить, адже самого дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» та руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 в межах дії цього знаку на відео не зафіксовано. А повідомлення інспектором ОСОБА_1 про причину зупинки не спростовують наведених доводів позивача та не підтверджує наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інших доказів, відповідачем суду не надано і матеріали справи таких не містять.

Постанова, як результат розгляду адміністративної справи не є таким доказом.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, оскільки досліджений судом відеозапис, як доказ наданий відповідачем, не підтверджує самого факту порушення позивачем ПДР, інших доказів, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не надано, суд доходить висновку, що інспектор патрульної поліції, під час винесення оскаржуваної постанови ЕНА 5690962 від 10.09.2025, не дотримався вищенаведених норм законодавства, а відтак наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Доводи позивача є обгрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідачем на їх спростування не надано належних та допустимих доказів. Тому суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 122, 245, 247, 251, 280, 288, 292, 293 КУпАП, ст. ст. 9, 18, 72-77, 90, 205, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5690962 від 10.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 03.11.2025.

Суддя Л.А. Штифурко