Справа № 120/11423/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

31 жовтня 2025 р. Справа № 120/11423/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕУА СЕРВІС КОМПАНІ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕУА СЕРВІС КОМПАНІ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України.

Рішенням суду від 23 вересня 2025 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕУА СЕРВІС КОМПАНІ" задоволено. Зокрема рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних від 16 грудня 2022 року № 1, від 16 грудня 2022 року № 2, від 19 грудня 2022 року № 3, від 19 грудня 2022 року № 4, від 20 грудня 2022 року № 5, від 19 грудня 2022 року № 6, від 22 грудня 2022 року № 7, від 22 грудня 2022 року № 8, від 23 грудня 2022 року № 9, від 24 грудня 2022 року № 10, від 26 грудня 2022 року № 11, від 27 грудня 2022 року № 12, від 27 грудня 2022 року № 13, від 28 грудня 2022 року № 14, від 29 грудня 2022 року № 15, від 30 грудня 2022 року № 16, складених товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕУА СЕРВІС КОМПАНІ". Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні від 16 грудня 2022 року № 1, від 16 грудня 2022 року № 2, від 19 грудня 2022 року № 3, від 19 грудня 2022 року № 4, від 20 грудня 2022 року № 5, від 19 грудня 2022 року № 6, від 22 грудня 2022 року № 7, від 22 грудня 2022 року № 8, від 23 грудня 2022 року № 9, від 24 грудня 2022 року № 10, від 26 грудня 2022 року № 11, від 27 грудня 2022 року № 12, від 27 грудня 2022 року № 13, від 28 грудня 2022 року № 14, від 29 грудня 2022 року № 15, від 30 грудня 2022 року № 16 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також стягнено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 48448 гривень.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

26 вересня та 16 жовтня 2025 року представником позивача подано до суду заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Такі заяви обґрунтовані тим, що в позовній заяві товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕУА СЕРВІС КОМПАНІ" наполягало на стягненні витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 25000 гривень. У підтвердження понесених витрат до позову долучено наступні докази: копію договору № 20/08-2024 про надання правничої (правової) допомоги від 20 серпня 2024 року, копію рахунку № 20/08-24 від 20 серпня 2024 року, копію платіжної інструкції № 100 від 22 серпня 2024 року № 354. Однак суд не вирішив питання щодо розподілу витрат на правову допомогу. Водночас відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи вищезазначене, представник позивача до поданої заяви щодо ухвалення додаткового судового рішення долучив детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 26 вересня 2025 року, та просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

17 жовтня 2025 року представником відповідачів подано до суду заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу. Представник відповідачів стверджує, що частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складеності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. На думку представника відповідачів, дана справа є незначної складності та невелика за обсягом процесуальних документів, що не потребувало багато часу для виконання адвокатом відповідних робіт.

Крім того, відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте представником позивача пропущено термін подання відповідних доказів, а доказам, які містилися в матеріалах справи, судом надана оцінка в рішенні суду від 23 вересня 2025 року.

За таких обставин представник відповідачів просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року ухвалено в порядку письмового провадження, тому суд дійшов висновку розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового судового рішення, суд зважає на таке.

Особливості ухвалення додаткового судового рішення визначені статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відтак однією із підстав для ухвалення додаткового судового рішення є невирішення судом питання про судові витрати.

Види судових витрат, підстави та порядок їх розподілу врегульовано главою 8 розділу 1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак на підтвердження обставин щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду разом із позовом надавалися наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 20 серпня 2024, рахунок № 20/08-24 від 20 серпня 2024 року та платіжна інструкція № 100 від 22 серпня 2024 року, якою підтверджується сплата адвокату коштів в сумі 25000 гривень.

Разом із тим під час розгляду справи представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Водночас у поданій заяві представник позивача, посилаючись на приписи частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на те, що докази понесення витрат на правову допомогу, зокрема й детальний опис робіт, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Надаючи оцінку таким доводам представника позивача, суд зазначає, що, вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2024 року у справі № 420/15183/23 сформував наступні висновки (дослівно):

«…за загальними правилами частини першої статті 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення частиною 7 статті 139 КАС України судових витрат не лише таких, що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Крім того, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України».

Так, представником позивача разом із позовом надавалися докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу і представник позивача не подавав до суду заяву (клопотання) про те, що ті чи інші докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані після ухвалення судового рішення, як того вимагає процесуальний закон.

Саме тому суд у рішенні від 23 вересня 2025 року вирішив спір по суті, а також відмовив у відшкодуванні позивачеві витрат на правову допомогу.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що в ухваленні додаткового судового рішення слід відмовити, оскільки в рішенні суду від 23 вересня 2025 року судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат (зокрема й витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись статтями 248, 252, 253 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович