Справа № 360/1270/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1270/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 17.12.2017 по 10.04.2025 (крім 2023 року) включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн в місяць у загальній сумі 338047,61 грн за період з 17.12.2017 по 10.04.2025 (крім 2023 року) включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2017-2022 та 2024, 2025 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2022 та 2024, 2025 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017-2022 та 2024, 2025 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017-2022 та 2024, 2025 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом, в тому числі в особливий період під час дії воєнного стану, з 18.12.2017 у військовій частині НОМЕР_2 . Останнім місцем проходження військової служби був ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Позивач вказує, що звернення до військової частини НОМЕР_1 обґрунтовується тим, що на підставі п. 293 Указу Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Також з наявної інформації в наданих відповідачем архівних відомостях стало зрозуміло, що під час проходження військової служби відповідачем не була нарахована та в подальшому не виплачувалась індексація-різниця грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, а також не враховувалась індексація грошового забезпечення при обрахунку позивачу допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017-2022 та 2024, 2025 роки.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 10.07.2025 надав відзив на позовну заяву, вказавши, що ОСОБА_1 проходила військову службу згідно довідки про проходження служби від 09.07.2025 № 08/3723 з 16.02.2018 по 10.03.2020 у військовій частині НОМЕР_3 , з 11.03.2020 по 11.08.2020, з 17.01.2022 по 28.03.2023, з 24.07.2023 по 10.04.2025 у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.07.2020 № 69 «Про завершення заходів з припинення діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_3 », затверджений передавальний акт та визначено правонаступником всіх активів та зобов`язань військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_4 ).

Відповідач звертає увагу, що згідно послужного списку, позивач з 18.12.2017 призвана на військову службу.

Вказує, що представник позивача не наводить розрахунок як він вважає належної позивачу індексації-різниці у розмірі 4463,15 грн, що суперечить правовому висновку, викладеному у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21.

Відтак, на думку відповідача вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення починаючи з січня 2023 року зазначає, що пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» зупинена на 2023 рік дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Тому відповідач звільнений від обов`язку нараховувати та виплачувати індексацію грошового забезпечення протягом 2023 року.

В подальшому, згідно з статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.

Отже, з січня 2025 року встановлено єдиний підхід для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення у 2025 році.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1078 право на індексацію відбудеться, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, встановлений у розмірі 103%.

Станом на день звільнення позивача з військової служби індекс споживчих цін не перевищив 103%, відповідно підстави для нарахування індексації грошового забезпечення в 2025 році відсутні.

Відповідач зазначає, що станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення позивача, відповідач діяв в межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом

Щодо вимоги про зобов`язання провести перерахунок та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2022 та 2024, 2025 роки та грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум, відповідач вказує, що суд не зобов`язував здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період у сумі вказаній позивачем, а відтак підстави вважати, що у разі задоволення позову такий перерахунок не буде зроблений відсутні. Таким чином, дана вимога, на думку відповідача, не підлягає задоволенню.

Виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті такого грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. Тому на даний час відсутній спір щодо виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44. У зв`язку з цим, позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44 не може бути задоволена.

З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.07.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання, відхиляючи доводи відповідача, просила задовольнити позов.

22.08.2025 позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без її участі.

22.08.2025 відповідач до суду подав додаткові пояснення (в частині спірного періоду з 01.03.2018 по 31.12.2022 щодо індексації-різниці грошового забезпечення), в яких вказав, що в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 відсутні картки грошового забезпечення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_5 прикордонного загону) за 2018 рік.

Відповідачем був зроблений розрахунок грошового забезпечення за березень 2018 з урахуванням займаної посади - технік групи 1 забезпечення функціонування інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт 2» відділу управління службою штабу.

Згідно з довідкою щодо складових частини грошового забезпечення зроблено порівняння грошового забезпечення за березень 2018 та лютий 2018 року (виходячи з займаної посади). За підрахунками відповідача розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року склав 3518,16 грн.

Відмінність у порівнянні грошового забезпечення полягає у тому, що додаткову винагороду, передбачену Постановою 889 у розмірі 4330,48 грн (згідно картки грошового забезпечення за 2018 рік) віднесено до складу грошового забезпечення лютого 2018, а у розмірі 74,49 грн. (згідно довідки військової частини НОМЕР_1 ) до складу грошового забезпечення березня 2018.

В свою чергу, в архівній відомості за 2018 рік відображені дані, оскільки виплачена позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4330,48 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року, а нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 74,49 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.

Саме в цій частині позивач не вірно зрозумів положення викладені в Постанові 889 та Інструкції 73, внаслідок чого відбулось необґрунтоване завищення грошового забезпечення за березень 2018, внаслідок чого різниця в порівнянні грошового забезпечення за лютий 2018 та березень 2018 є значно меншою.

Щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом МВС України від 02.02.3016 № 73 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

З 01.03.2018 щомісячна додаткова грошова винагорода позивачу не нараховувалась, у зв`язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Відповідач звертає увагу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі № 520/3786/23, де предметом дослідження були саме такі обставини щодо ІНФОРМАЦІЯ_4 та іншого колишнього військовослужбовця та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі 360/1450/23, від 21.08.2024 у справі 360/383/23, від 21.06.2024 у справі 360/375/24, де предметом були саме такі обставини щодо відповідача та іншого колишнього військовослужбовця.

Підвищення доходу позивача в березні 2018 року відбулося на 3518,16 грн, а сума можливої індексації грошового забезпечення за березень 2018 року становить 4463,15 грн., то сума можливої індексації грошового забезпечення перевищує розмір підвищення доходу.

Таким чином, на думку відповідача, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 ймовірний розмір індексації грошового забезпечення складає 944,99 (сума можливої індексації 4463,15 грн відняти суму підвищення доходу 3518,16 грн), що відрізняється від суми індексації грошового забезпечення, яку простить зобов`язати нарахувати та виплати представник позивача.

28.08.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача, де вказано про правильність розрахунку позивачем суми можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, яка складала 4463,15 грн. Оскільки розмір підвищення доходу позивача за березень 2018 року складав 74,49 грн, що не перевищує суму можливої індексації, позивач мав право на отримання щомісячної індексації у фіксованому розмірі за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2025 включно у розмірі 4388,66 грн (4463,15 грн - 74,49 грн), і саме ця сума індексації повинна братися до обрахунку при визначенні індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2024.

Позовні вимоги, на його думку, обґрунтовані, тому підлягає визнанню протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2025 включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, у фіксованій величині 4388,66 грн в місяць та задля відновлення прав та інтересів позивача зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2025 включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, у фіксованій величині 4388,66 грн в місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.

03.11.2025 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.04.2025 № 367-ОС «Про особовий склад» позивачу належить грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпуски за 2022 рік 20 календарних днів, за 2023 - 10 календарних днів, за 2025 - 8 календарних днів та грошова компенсація за невикористані дні додатково відпуски як учаснику бойових дій за 2018-2025 роки - 112 календарних днів (14 днів за кожен рік). Згідно картки грошового забезпечення за 2025 рік вказана компенсація нарахована та виплачена. Під час звільнення спір щодо кількості днів відсутній.

Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалами суду від 15.08.2025 витребувано у відповідача додаткові докази у справі та перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, вирішено підготовче провадження провести без виклику сторін (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 22.08.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі та документи, які долучені судом до матеріалів справи ухвалою суду 01.09.2025.

Ухвалою суду від 10.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 29.10.2025 у відповідача витребувано додаткові докази.

Ухвалою суду від 03.11.2025 до матеріалів справи долучено відповідні докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України, картки платника податків та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_7 .

Позивач з 18.12.2017 призвана на військову службу, що вбачається з копії військового квитка останньої.

Відповідно до довідки про проходження служби від 09.07.2025 № 08/3723 позивач проходила службу з 16 лютого 2018 року по 10 березня 2020 року у військовій частині НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та з 11 березня 2020 року по 11 серпня 2020 року; з 17 січня 2022 року по 28 березня 2023 року; з 24 липня 2023 року по 10 квітня 2025 року у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) Державної прикордонної служби України.

Згідно із відповіддю № 1959949 від 01.11.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.04.2025 № 367-ОС «Про особовий склад» позивач виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 10.04.2025.

У вказаному наказі, серед іншого, зазначається, що відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку: за 2022 рік - 20 календарних днів, за 2023 рік 10 календарних днів, за 2025 рік 08 календарних днів.

У наказі також вказано, що ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення за 2025 рік отримала.

На виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 відповідачем надано до суду довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення від 21.08.2025 № 967 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 21.08.2025 № 967 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивачу сплачено 1867,48 грн індексації (базовий місяць березень 2018 року, грудень 2023 року).

Виплату відповідачем індексації-різниці матеріалами справи не підтверджено.

На виконання ухвали суду від 23.06.2025 Галузевим державним архівом Державної прикордонної служби України до суду надіслано копії особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , зокрема, за 2019 рік у ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_3 ). Також проінформовано, що у справах з особистими картками грошового забезпечення фонду ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_1 ) за 2018 рік картка на прізвище ОСОБА_1 відсутня.

Разом з тим, відповідно до довідки б/н б/д щодо складових частин грошового забезпечення, які враховувались під час розрахунку індексації та фіксованої індексації (базових місяців) ( ОСОБА_1 ) розмір грошового забезпечення, який враховувався для визначення індексації, становить:

у лютому 2018 року в сумі 4774,24 грн, у тому числі: посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 40,00 грн, надбавка за вислугу років 0,00 грн, надбавка за особливі умови служби 102,75 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 652,50 грн, премія 3219,50 грн, винагорода по ПКМУ 889 - 74,49 грн;

у березні 2018 року в сумі 8292,40 грн, у тому числі: посадовий оклад 2910,00 грн, оклад за військове звання 670,00 грн, надбавка за вислугу років 0,00, надбавка за особливі умови служби 0,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 0,00 грн, премія 4712,40 грн, винагорода по ПКМУ 889 - 0,00 грн.

У вказаній довідці також зазначено, що сума індексації, що припадала на березень 2018 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

З наявних у матеріалах справи копій архівних відомостей за період 2017 - 2022, 2024, 2025 років судом встановлено, що позивачу військовою частиною НОМЕР_1 виплачувалась допомога на оздоровлення у 2019, 2022, 2024 та 2025 роках.

Відповідно до розрахункового листа позивача за квітень 2025 року, останній при звільненні було виплачено компенсацію невикористаної щорічної відпустки у сумі 38670,57 грн.

В позовній заяві позивачем вказано, що з наявної інформації в наданих відповідачем архівних відомостях стало зрозуміло, що під час проходження військової служби відповідачем не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалось грошове забезпечення, не було нараховано та в подальшому не виплачувалась індексація-різниця грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В частині вимог, що стосуються спірного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн в місяць у загальній сумі 338047,61 грн за період з 17.12.2017 по 10.04.2025 (крім 2023 року) включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Окрім цього, у запереченнях від 28.08.2025 на додаткові пояснення відповідача позивач вказує саме на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2025 включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, фіксованій величині 4388,66 грн в місяць та як мовилось вище, задля відновлення прав та інтересів позивача просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 10.04.2025 включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, у фіксованій величині 4388,66 грн в місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, спірним у даній справі (в цій частині) є ненарахування та невиплата саме індексації-різниці грошового забезпечення.

Тому, суд розглядає справу у вказаній частині вимог щодо бездіяльності відповідача та зобов`язання його нарахувати і виплатити індексацію-різницю у спірний період.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частинами першою, другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

З аналізу положень Законів № 2011-XII та № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.

Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Абзацами 1 та 2 пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд зазначає, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації - різниці».

Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Проте, як вказувалось вище, зважаючи на предмет позовних вимог, не є спірним у даній справі нарахування та виплата поточної індексації.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте, постановою Уряду № 1013 від 09.12.2015 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078).

Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача та, відповідно, і інших складових грошового забезпечення, є місяцем підвищення доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

При вирішенні питання наявності підстав для нарахування позивачу індексації-різниці слід звернути увагу на положення абзаців четвертого-п`ятого пункту 5 Порядку № 1078, згідно з якими, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/9920/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 420/6982/21, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац другий пункту 11, абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци другий, п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).

З 1 грудня 2015 року в абзацах третьому-шостому пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци третій, четвертий пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац четвертий).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Для правильного застосування абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку № 1078, ураховуючи спосіб застосований Верховним Судом у справі № 400/3826/21, судам потрібно встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року);

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу п`ятого пункту 5 Порядку № 1078).

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078));

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Керуючись вище вказаним способом, застосованим Верховним Судом у справі № 400/3826/21, суд зазначає таке.

Так, у березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів у військовослужбовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Як уже вказувалось та слідує з довідки відповідача щодо складових частин грошового забезпечення, які враховувались під час розрахунку індексації та фіксованої індексації (базових місяців), грошове забезпечення позивача становило:

у лютому 2018 року в сумі 4774,24 грн, у тому числі: посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 40,00 грн, надбавка за вислугу років 0,00 грн, надбавка за особливі умови служби 102,75 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 652,50 грн, премія 3219,50 грн, винагорода по ПКМУ 889 - 74,49 грн;

у березні 2018 року в сумі 8292,40 грн, у тому числі: посадовий оклад 2910,00 грн, оклад за військове звання 670,00 грн, надбавка за вислугу років 0,00, надбавка за особливі умови служби 0,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 0,00 грн, премія 4712,40 грн, винагорода по ПКМУ 889 - 0,00 грн.

Суд зазначає, що в наявній в матеріалах справи копії архівної відомості з січня по грудень 2018 року, вбачається, що позивачу було нараховано у лютому 2018 року: компенсація 2471,40 грн, посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 40,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 652,50 грн, премія 3219,50 грн, надбавка за особливі умови служби 102,75 грн, грошова допомога на оздоровлення 4699,75 грн, додаткова винагорода 4330,48 грн.

Відповідач стверджує, що додаткова винагорода у сумі 4330,48 грн нарахована до виплати у лютому 2018 року згідно з постановою № 889 та в її контексті сплачена за січень 2018 року. До того ж, винагорода по ПКМУ 889 у сумі 74,49 грн сплачена у березні 2018 року, а нарахована за лютий 2018 року, а тому і входить до розрахунку лютого 2018 року. Вказане не спростовано позивачем.

Слід вказати, що відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) (втратила чинність 01.03.2018) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена Постановою № 889, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд в постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 29.11.2019 у справі № 822/112/18.

При цьому, зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер, отже вона враховується при розрахунку індексації.

Відповідно до пункту 2 зазначеної Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються, зокрема, Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Згідно з пунктом 6 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347 (далі - Інструкція № 73), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

Відтак, розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру (враховуючи приписи Інструкції № 73), складав:

- у лютому 2018 року - 4774,24 грн (посадовий оклад 685,00 грн + оклад за військове звання 40,00 грн + надбавка за особливі умови служби 102,75 грн + надбавка за виконання особливо важливих завдань 652,50 грн + премія 3219,50 грн + винагорода по ПКМУ 889 - 74,49 грн);

- у березні 2018 року - 8292,40 грн (посадовий оклад 2910,00 грн + оклад за військове звання 670,00 грн + премія 4712,40 грн).

Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року склав 3518,16 грн (8292,40 грн (грошове забезпечення за березень 2018 року) - 4774,24 грн (грошове забезпечення за лютий 2018 року)).

При цьому, сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року становить 4463,15 грн (1762,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року) * 253,30 (величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, здійснена за наростаючим принципом з лютого 2008 року) / 100 %).

Відтак, сума індексації-різниці в березні 2018 року складає 944,99 грн (4463,15 грн (сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року) - 3518,16 грн (розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року)).

За таких обставин судом встановлено, що у березні 2018 року підвищення грошового забезпечення позивача не перевищило суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, тому відповідач відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 мав розрахувати позивачу суму індексації-різниці та здійснити її виплату.

Як вказувалось вище, відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Тобто, позивачу необхідно було з березня 2018 року виплачувати індексацію-різницю грошового забезпечення (різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу), а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 816/1728/16.

Водночас слід вказати, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20, де Верховний Суд указав, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Схожі висновки у подібних правовідносинах викладені також у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 420/5664/21.

Суд встановив, як вже згадувалось вище, що позивач проходила службу з 16 лютого 2018 року по 10 березня 2020 року у військовій частині НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та з 11 березня 2020 року по 11 серпня 2020 року, з 17 січня 2022 року по 28 березня 2023 року, з 24 липня 2023 року по 10 квітня 2025 року у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) Державної прикордонної служби України.

Разом з тим, позивач призвана на військову службу з 18.12.2017.

Отже, позивач не проходила військову службу 17.12.2017, окрім цього у період з 18.12.2017 по 16.02.2018 не проходила службу у військовій частині НОМЕР_3 , правонаступником якого є відповідач.

Оскільки у даній справі вирішується питання невиплати позивачу індексації-різниці, то враховуючи викладені судом вище висновки, а також зважаючи на те, що позивач до 16.02.2018 не проходила службу у військовій частині НОМЕР_3 , у останньої був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення у період з 18.12.2017 по 28.02.2018.

Згідно з абзацом 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» вказані обмеження щодо зупинення виплати індексації не застосовано, отже позивач мала право на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 10.04.2025.

Водночас слід наголосити, що не є спірним виплата індексації за 2023 рік.

Зважаючи на викладені обставини, суд висновує, що позивач має право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення у сумі 944,99 грн щомісячно за період з 01.03.2018 по 11.08.2020, з 17.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 10.04.2025 щомісячно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Разом з тим, за вказаних вище обставин, суд не погоджується з розрахованою позивачем сумою індексації-різниці, належної їй до виплати щомісячно, розрахунок якої наведено в позові та запереченнях на додаткові пояснення відповідача, зважаючи на невірне визначення складових грошового забезпечення, взятих до обрахунку за лютий та березень 2018 року.

На підставі викладеного позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги на оздоровлення, а також грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017-2022 та 2024, 2025 роки, без урахування індексації грошового забезпечення при їх обрахунку, суд зазначає таке.

Судом з архівних відомостей, наявних у матеріалах справи, у межах спірного періоду встановлено, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 та військовій частині НОМЕР_1 позивачу було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2019, 2022, 2024, 2025 роки.

Окрім цього, позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2025 роки. Однак, вказані виплати проведено без врахування індексації грошового забезпечення.

Пунктом 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад,

оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 розділу І названого Порядку у редакції на час виникнення спірних правовідносин, він визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділ ХХІІІ цього Порядку № 260 містить приписи, що регулюють питання виплати допомоги для оздоровлення.

Згідно пункту 1 Розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 Розділу ХХІІІ Порядку № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку допомоги для оздоровлення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2019, 2022, 2024 та 2025 роки.

Водночас, судом не встановлено виплату позивачу військовою частиною НОМЕР_3 та військовою частиною НОМЕР_1 допомоги на оздоровлення у 2018, 2020 роках, а у 2017 та 2021 роках позивач не проходила службу у вказаних військових частинах, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Що стосується вимог про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017-2022 та 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, слід вказати, що згідно з пунктом 3 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до пункту 6 розділу XXXI вказаного Порядку (в редакції до внесених змін наказом Міністерства оборони від 26.09.2023 № 566), розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Після внесення змін наказом Міністерства оборони від 26.09.2023 № 566 пункт 6 розділу XXXI вказаного Порядку викладений у такій редакції: розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Як мовилось вище, у витязі з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.04.2025 № 367-ОС «Про особовий склад» вказано на виплату позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік - 20 календарних днів, за 2023 рік 10 календарних днів, за 2025 рік 08 календарних днів.

Зважаючи на те, що позивачу була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за спірні періоди - 2022 та 2025 роки, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки обставин виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної за 2017-2021 роки та за 2024 рік, судом не встановлено, тому відповідна частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату суми індексації з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

У пункті 3 вказаного Порядку визначено: виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на викладене, вимоги позивача про проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15.01.2004 № 44, підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини справи суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації-різниці грошового забезпечення за спірний період відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, а також щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації-різниці грошового забезпечення у розмірі 944,99 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 11.08.2020, з 17.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 10.04.2025 щомісячно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, а також зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2019, 2022, 2024, 2025 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2025 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення.

Щодо заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22 та у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

Предметом спору в даній справі є, зокрема, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення та його перерахунок з її урахуванням за період з 17.12.2017 по 10.04.2025. З розрахунковим листом про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні позивач ознайомлена 10.04.2025. До суду з позовною заявою позивач звернулась 18.06.2025.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено процесуальний строк звернення до суду.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

З огляду на зазначене, виходячи з системного аналізу встановлених обставин справи та вимог законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідачем вимог щодо відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи не заявлено.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 1 березня 2018 року по 11 серпня 2020 року, з 17 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 1 січня 2024 року по 10 квітня 2025 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення у розмірі 944,99 грн в місяць за період з 1 березня 2018 року по 11 серпня 2020 року, з 17 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 1 січня 2024 року по 10 квітня 2025 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2019, 2022, 2024, 2025 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2019, 2022, 2024, 2025 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2025 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2025 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 03.11.2025.

Суддя О.М. Качанок