Справа № 320/31882/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року справа №320/31882/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без обмеження максимальним її розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, починаючи з 01.01.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження максимальним її розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, починаючи з 01.01.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262). Позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018 у справі №760/26030/17, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок за період починаючи з 24.05.2017 та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (42887,20 грн), разових премій (24290,60 грн), з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою Державної служби України з надзвичайних ситуацій №26-2-7/108 від 27.10.2017 щодо виплат по грошовому забезпеченню за період з 15.02.2013 по 30.09.2014. Відповідно до протоколу за його пенсійною справою пенсію призначено позивачу з 01.03.2024 довічно у розмірі 29107,59 грн.

Також позивач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення, визначених у довідці Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 28.04.2021 № 023-392/201 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019.

При цьому позивачем з протоколу його пенсійної справи було встановлено, що пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії на підставі рішень суду та виплату визначеного розміру пенсії обмежено максимальним розміром та застосовано понижуючий коефіцієнт згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" (далі - Постанова №1).

На переконання позивача, відповідач протиправно застосував обмеження максимальним розміром та Постанову № 1 при виплаті перерахованої пенсії на виконання судових рішень, оскільки Кабінет Міністрів України вказаною постановою фактично створив нові норми права, які не відповідають та суперечать Закону № 2262-ХІІ і Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». При цьому позивач стверджує, що встановлені Постановою № 1 коефіцієнти не підлягають застосуванню до вже призначених пенсій в бік їх зменшення.

Позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, проте станом на день звернення до суду відповідь на свою заяву не отримував.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази від відповідача.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення до електронного кабінету копії ухвали про відкриття провадження у цій справі.

При цьому, відповідачем через підсистему «Електронний суд» подано матеріали пенсійної справи позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018 у справі №760/26030/17, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок за період починаючи з 24.05.2017 та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (42887,20 грн), разових премій (24290,60 грн), з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідкою Державної служби України з надзвичайних ситуацій №26-2-7/108 від 27.10.2017 щодо виплат по грошовому забезпеченню за період з 15.02.2013 по 30.09.2014.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 у справі №760/26030/17 відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року повернуто апелянту.

За результатом перерахунку пенсії на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018 у справі №760/26030/17, яке набрало законної сили 14.08.2018 підсумок пенсії (із надбавками): 14634,35 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії: 14350 грн, попередньої суми пенсії 12358,76 грн та підвищення 995,62 грн (50% від 1991,24): 13354,38 грн. Отже розмір пенсії позивача з 01.11.2018 - 13354,38 грн., розмір пенсії обмежено максимальним розміром.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та інших додаткових видів грошового забезпечення, визначених у довідці Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 28.04.2021 № 203-392/201 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019 (з урахуванням ухвали Київського окружного адміністративного суду про виправлення описки від 24.07.2023).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто апелянту.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, за результатом перерахунку пенсії на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №640/31090/21, яке набрало законної сили 20.10.2022 підсумок пенсії (із надбавками): 30849,35 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії: 14970 грн, попередньої суми пенсії 12358,76 грн та підвищення 1716,82 грн (виплата в повному розмірі на виконання рішення суду): 14970,00 грн.

Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі позивача згідно із протоколом від 15.11.2024, з урахуванням проведених індексацій пенсії, розмір його нарахованої пенсії за вислугу років становить 39107,59 грн, розмір пенсії до виплати з урахуванням обмеження максимальним розміром складає 23610,00 грн.

Судом встановлено, що 06.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії з 01.01.2025 в повному розмірі та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених Постановою КМУ від 03.01.2025 №1, проте відповідач листом від 05.03.2025 №10280-72554-02/8-2600/25 відмовив позивачу у виплаті пенсії з 01.01.2025 у повному обсязі.

При цьому, у листі від 05.03.2025 №10280-72554-02/8-2600/25 відповідач зауважив, що розмір пенсійної виплати обчислюється з урахуванням вимог ст. 43 Закону №2262, а знижувальні коефіцієнти відповідно до Постанови КМУ від 03.01.2025 №1 не застосовуються. Відповідач зазначив, що розмір пенсії позивача з 01.03.2025 (з урахуванням надбавок, індексацій та підвищень) складає 40982,59 грн, з урахуванням максимального розміру 23610,00 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії з 01.01.2025 в повному розмірі, без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених Постановою №1, позивач звернувся до суду з цим позовом. Позивач переконаний, що відповідач порушив його право на отримання пенсії за вислугу років у належному розмірі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, які викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі №522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17, від 17 травня 2021 року у справі №343/870/17.

Поміж іншим, суд вказує, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Суд також наголошує, що відповідачем не враховано визнання Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року №7-р(II)/2022 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Таким чином, суд зауважує, що ухваленням вказаного рішення Конституційний Суд України вчергове наголосив, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, не відповідає сутності соціальних гарантій високого рівня для осіб, на яких поширюється дія частини п`ятої статті 17 Основного Закону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08 квітня 2025 року у справі №380/8998/24.

Судом встановлено, що розмір пенсії позивача за наслідками проведеного перерахунку відповідно до судових рішень (станом на листопад 2024 року) склав (з урахуванням надбавок, індексацій та підвищень) 39107,59 грн.

Водночас з урахуванням максимального розміру пенсії позивачу виплачено лише 23610,00 грн.

У подальшому виплату пенсії позивачу продовжено з урахуванням обмеження її максимальним розміром, що підтверджено відповідачем у листі від 05.03.2025 №10280-72554-02/8-2600/25. Зокрема, зазначено, що розмір пенсії позивача з 01.03.2025 (з урахуванням надбавок, індексацій та підвищень) складає 40982,59 грн, з урахуванням максимального розміру 23610,00 грн.

Проте, враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону №2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного закону, на думку суду, дії відповідача, які полягають у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром, є протиправними.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 січня 2024 року у справі №160/17347/22, від 18 липня 2024 року у справі №300/2531/21, від 29 листопада 2024 року у справі №380/24058/23, від 11 березня 2025 року у справі №240/25897/23 та від 19 березня 2025 року у справі №320/39247/23.

При цьому відповідачем у даній справі не наведено аргументів щодо наявності обґрунтованих підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Враховуючи викладене, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті пенсії з 01.01.2025 без обмеженням її максимального розміру.

Щодо застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою № 1 під час перерахунку позивачеві пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (далі Указ № 64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежені конституційні права і свободи людини і громадянина, які встановлені статтею 46 Конституції України.

Згідно з абзацом першим преамбули Закону 2262-ХІІ цим Законом визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Абзацом третім преамбули Закону № 2262-ХІІ встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з частинами першою і третьою статті 11 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,5;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,4;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,3;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,2;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,1.

Таким чином, Законом України «Про Державний бюджету України на 2025 рік» і Постановою № 1 установлено додаткові підстави для обмеження шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій, призначених на підставі Закону № 2262-ХІІ, що прямо заборонено частиною третьою статті 11 Закону № 2262-ХІІ.

Верховний Суд у постанові від 11.09.2025 у справі № 120/1081/25 дійшов такого висновку: « 55. Застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, положень статті 46 Закону № 4059-IX та постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.».

У позовній заяві позивач стверджує, що до його пенсії відповідачем з 01.01.2025 застосовано додаткові підстави для обмеження його пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій відповідно до Постанови № 1.

У той же час, матеріали справи не містять доказів застосування до пенсії позивача з 01.01.2025 понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, що також підтверджено відповідачем у листі від 05.03.2025 №10280-72554-02/8-2600/25.

Отже судом не встановлено порушення прав позивача в частині застосування до пенсійних виплат додаткових підстав для обмеження його пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій відповідно до Постанови № 1.

Проте, як було встановлено судом вище, відповідачем протиправно застосовано до пенсії позивача обмеження її максимального розміру.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, без обмеження максимальним її розміром, починаючи з 01.01.2025, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, без обмеження максимальним її розміром, починаючи з 01.01.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без обмеження максимальним її розміром, починаючи з 01.01.2025.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без обмеження максимальним її розміром, починаючи з 01.01.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.