Справа № 460/14763/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2025 року м. Рівне №460/14763/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за №49 від 01.08.2025 та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.07.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003; зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018, згідно довідки № 05-1/20/97 від 18.02.2025; зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди з 17.11.2020 по 13.06.2022 згідно з довідкою №44 від 27.02.2024, з 14.06.2022 по 30.11.2023 згідно довідки № 03-2024 від 06.02.2024, з 08.01.2024 по 10.11.2024 (довідка 137/71), з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025;

- призначення з 24.07.2025 пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20.

В обґрунтування позову зазначено, що в липні 2025 року позивач звернувся до територіального органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак йому було відмовлено у такому призначенні, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вважає, що надав пенсійному органу усі необхідні для призначення пенсії документи, а оскаржуваним рішенням йому необґрунтовано та без урахування всіх обставин справи відмовлено у призначенні пенсії. За таких обставин, проси позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 22.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив про відсутність у позивача необхідного стажу (25 років страхового стажу, з них не менше 10 років пільгового стажу). Вважає, що у спірних правовідносинах, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України. За таких обставин, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В липні 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За правилами екстериторіальності заяву і додані до неї заяви передано для розгляду до ГУ ПФУ в Рівненській області.

01.08.2025 ГУ ПФУ в Рівненській області за результатами розгляду вказаної заяви прийнято рішення №49 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII).

03.10.2017 Верховна Рада України прийняла Закон № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (п. 1 рішення).

Згідно з п. 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення рішення (п. 2 рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і для жінок - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з одного боку, та Законом № 1058-ІV, з іншого, в частині віку та страхового стажу набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років, а також страховий стаж у 30 років для чоловіків, 25 років для жінок і 25 років для чоловіків, 20 років для жінок відповідно.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-ІV.

Судом встановлено, що позивач, досягнувши 55-річного віку, звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Поряд з цим, за змістом оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідачем не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 :

1) до страхового стажу:

- з 08.01.1991 по 24.02.2000, оскільки відсутня довідка про роботу в колгоспі, встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні;

- з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, оскільки неякісна сканкопія трудової книжки;

2) до пільгового стажу:

- за Списком №2 з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018, згідно з довідкою № 05-1/20/97 від 18.02.2025, оскільки не зазначено накази про початок та кінець трудових відносин;

- за Списком №1 з 17.11.2020 по 13.06.2022 згідно з довідкою № 44 від 27.02.2024, оскільки не зазначено накази про початок та кінець трудових відносин;

- за Списком №1 з 14.06.2022 по 30.11.2023 згідно з довідкою № 03-2024 від 06.02.2024, оскільки не зазначено накази про початок та кінець трудових відносин;

- за Списком №1 з 08.01.2024 по 10.11.2024 згідно з довідкою №137/71, оскільки відсутня атестація.

З такими діями відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

Згідно зі ст.1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

В силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв Постанову "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Водночас порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - постанова №310), згідно з п.п. 1,2 якої трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п. п. 5, 6 Постанови № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

При цьому, підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами за змістом заяв по суті, у позивача є в наявності трудова книжка колгоспника, яку він надав відповідачу разом з заявою про призначення пенсії по віку.

Так, відповідно до записів трудової книжки 08.01.1991 позивач прийнятий в члени колгоспу «Калина» та 24.02.2000 звільнений з колгоспу у зв`язку з реформуванням і переводом, 03.03.2000 прийнятий на роботу по переводу на посаду тракториста та 30.06.2001 звільнений у зв`язку з переводом, 01.07.2001 прийнятий на роботу в ЗАТ АПО «Наука» на посаду тракториста та 31.12.2001 звільнений з посади, 02.01.2002 прийнятий на посаду тракториста в ЗАТ АПО «Наука» та 24.06.2003 звільнений з посади, 15.07.2003 прийняти на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду в ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод», 15.09.2003 переведений на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду, 01.06.2004 присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника, 01.12.2000 присвоєно 6 розряд, 29.12.2018 звільнений з посади, 17.11.2020 прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду ТОВ «Метінвест-Промсервіс», 01.12.2023 переведений слюсарем ремонтником 6 розряду, 05.01.2024 звільнений у зв`язку з переведенням, 08.01.2024 прийнятий слюсарем-ремонтником 6 розряду в ТОВ «Метінвест-Промсервіс».

Суд зауважує, що записи у вказаній трудовій книжці виконані чітко, засвідчені відтиском печатки відповідних підприємств, а також містять інформацію про накази щодо дати прийняття та звільнення позивача з роботи та не містить виправлень/підтирань чи інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Таким чином, правових підстав для незарахування вказаних періодів як до страхового, так і до пільгового стажу позивача у пенсійного органу не було.

При цьому, доводи відповідача про незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 08.01.1991 по 24.02.2000, оскільки відсутня довідка про роботу в колгоспі, встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні, суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні.

Пунктом 13 Постанови №310 встановлено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п.14 Постанови №310 правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.

Таким чином, відповідальність за організацію робіт з ведення трудових книжок покладено на голову колгоспу, а не працівника.

Водночас, у трудовій книжці колгоспника зазначені відомості щодо виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а ненадання додатково позивачем довідки не може свідчити про відсутність у нього права на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000 за наявності належним чином оформлених записів про прийняття на роботу та звільнення з такої.

Щодо тверджень відповідача про неякісну сканкопію трудової книжки як на підставі для незарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, суд вважає їх абсолютно необґрунтованими, позаяк відповідач мав можливість витребувати у позивача оригінал трудової книжки для огляду, її сканкопію належної якості або ж зробити таку самостійно. Більше того, як зазначається позивачем у позові спірна сканкопія трудової книжки позивача, долучена до заяви про призначення пенсії, виготовлена працівника пенсійного органу, що приймав документи.

Суд також враховує, що з аналізу змісту наведених вище норм Порядку №637 слід дійти висновку, що у разі відсутності у трудовій книжці записів про роботу, відповідний стаж роботи особи встановлюється на підставі виписок, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17 та від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про підтвердження зайнятості особи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є обов`язковим, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці працівника.

Поряд з цим, позивачем також було подано пенсійному органу довідку ПрАТ «Южкокс» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №137/71 від 18.03.2025, довідку ТОВ «Метінвест» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №03-2024 від 06.02.2024, довідку ТОВ «Метінвест-Промсервіс» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №44 від 27.02.2024, довідку ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №05-1/20/97 від 18.02.2025.

Твердження відповідача, що у наданих наказах не вказано накази про початок та кінець трудових відносин судом до уваги не беруться, оскільки такі накази зі всіма реквізитами зазначені у відповідних графах трудової книжки позивача.

Суд враховує, що необхідною умовою для зарахування стажу роботи особи, зокрема, за Списком №2 до спеціального (пільгового) є підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Матеріали справи свідчать, що позивачем до заяви було долучено накази про проведення атестації робочих місць № 68 від 28.12.2019, № П/100/31.07.2020/16 від 31.07.2020, №21 від 11.01.2024, № 578 від 21.08.2019.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів, атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць передбачає, зокрема: установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці (пункт 6 Порядку №442).

За змістом пунктів 8, 9 Порядку №442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому, особа, яка працює на посаді, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

На працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, Держпраці.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою як для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так і для відмови у зарахуванні стажу роботи за списками №1 і №2 до спеціального (пільгового) стажу. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Висновки аналогічного характеру викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) та численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 22.07.2025 у справі №420/34524/23.

З огляду на наведене, ненадання позивачем наказу про проведення атестації робочих місць не може бути підставою для незарахування до пільгового стажу позивача період його роботи з 08.01.2024 по 10.11.2024.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу. Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком з підстав непідтвердження наявності у нього достатнього стажу роботи, будь-яких додаткових документів від нього не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.

З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком Управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

При цьому, суд акцентує, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надав усі необхідні для цього документи.

На переконання суду, дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, до пільгового стажу за Списком №2 періодів з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018 та за Списком №1 періодів з 17.11.2020 по 13.06.2022, з 14.06.2022 по 30.11.2023, з 08.01.2024 по 10.11.2024, з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025 є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 55-річного віку і за наявності страхового стажу більше 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком №2, а отже ним дотримано усі умови для призначення пенсії на пільгових умовах, з підстав визначених ст.114 №1058-ІV.

За встановлених в ході розгляду обставин справи, суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, до пільгового стажу за Списком №2 періодів з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018 та за Списком №1 періодів з 17.11.2020 по 13.06.2022, з 14.06.2022 по 30.11.2023, з 08.01.2024 по 10.11.2024, з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025, та у зв`язку з цим протиправною відмовою відповідача у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на наведене, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід зобов`язати: зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, до пільгового стажу за Списком №2 періоди з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018 та за Списком №1 періоди з 17.11.2020 по 13.06.2022, з 14.06.2022 по 30.11.2023, з 08.01.2024 по 10.11.2024, з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.2 ст.114 №1058-ІV.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про призначення пенсії 24.07.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення 55-річного віку, а тому пенсія має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Рівненській області.

Висновки аналогічного характеру щодо застосування норм п. 4.22 Порядку №22-1 викладено Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, які суд враховує в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України при вирішенні цієї справи.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, - періодів з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018 та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, - періодів з 17.11.2020 по 13.06.2022, з 14.06.2022 по 30.11.2023, з 08.01.2024 по 10.11.2024, з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 08.01.1991 по 24.02.2000, з 03.03.2000 по 30.06.2001 та з 02.01.2002 по 24.06.2003, до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, - періоди роботи з 15.07.2003 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 29.12.2018 та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, - періоди роботи з 17.11.2020 по 13.06.2022, з 14.06.2022 по 30.11.2023, з 08.01.2024 по 10.11.2024, з 01.12.2023 по 07.01.2024 , з 11.11.2024 по 24.07.2025.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №49 від 01.08.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24.07.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.П. Зозуля