Справа № 160/15463/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат.
Суть спору: 27 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (надалі - позивач, ДДУВС) до ОСОБА_1 (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (надалі - ГУНП в Дніпропетровській області), в якій позивач просить суд:
-стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 148 737 грн. 70 коп. (сто сорок вісім тисяч сімсот тридцять сім гривень, 70 копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після закінчення навчання у Дніпровському державному університету внутрішніх справ наказом начальника Головного управління Національної поліїці в Дніпропетровській області від 04.03.2025 №283 о/с відповідача було звільнено зі служби на підставі пункту 7 частини 1 статі 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 04.03.2025. Такими діями відповідач порушив умови укладеного між ним та Університетом контракту на здобуття освіти, а тому зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі. Проте, у добровільному порядку відповідачем витрати не відшкодовано, що зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом.
Ухвалою від 28.05.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
13 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду. Зазначає, що норми Конституції України в частині безоплатності здобуття освіти мають вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про Національну поліцію» та постанова Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261. Також, відповідач не вважає довідку-розрахунок належним доказом на підтвердження понесення позивачем витрат на утримання відповідача. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.
04.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в яких підтримано заявлені позивачем позовні вимоги. Зокрема, в поясненнях зазначено, що звільнення відповідача зі служби за власним бажанням є підставою для відшкодування особою витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Так, відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за контрактом від 15.09.2020 №9181, що є підставою для відшкодувати відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням останнього в навчальному закладі.
03 липня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з викладеними відповідачем у відзиві обставинами та просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач заперечує пропуск строку звернення до суду та вказує, що його обрахунок повинен здійснюватися після спливу 30 днів з моменту направлення відповідачу повідомлення із зазначенням конкретної суми коштів, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Позивач наголосив, що не вважається дискримінацією права на здобуття вищої освіти встановлення обмежень і привілеїв, що визначаються специфічними умовами здобуття вищої освіти, зумовленими особливостями отримання кваліфікації. Конституцією закріплено право на вільний вибір форми здобуття вищої освіти, виду вищого навчального закладу, напрямку підготовки і спеціальності. Обов`язок особи, яка зобов`язалася відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані ст.4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. Відтак, покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту. Також, у відповіді на відзив позивач наводить нормативне обґрунтування щодо розрахунку зазначених у довідці-розрахунку витрат.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
19 серпня 2020 року наказом №139 о/с від 19.08.2020 ОСОБА_1 було зараховано на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
15 вересня 2020 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено контракт №9181 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (надалі - контракт).
Відповідно до пункту 4.1 вказаного контракту в разі невиконання особою зобов`язання щодо відпрацювання у Замовника після завершення навчання, ДДУВС залишає за собою право вимагати відшкодування особою витрат на її утримання під час навчання за час фактичного перебування особи на утриманні закладу.
Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим (в т.ч. послуги прання, прасування), медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання та водовідведення, електроенергія). (п. 4.2. контракту).
Згідно з п. 4.3. контракту розрахунок витрат здійснюється за відповідними видами забезпечення відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю, на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу.
У разі відмови особи від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням під час навчання, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку відповідно до норм чинного законодавства.
Згідно з наказом від 12.04.2024 №285о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 направлено з 13 квітня 2024 року у розпорядження навчально-наукового інституту права та підготовки фахівців для підрозділів Національної поліції.
Відповідно до витягу з наказу від 12.04.2024 №397о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Нікопольського районного управління поліції.
05.12.2024 відповідач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням.
Наказом начальника головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 04.03.2025 №283о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 05 березня 2025 року.
У зв`язку зі звільненням відповідачу вручено під особистий підпис повідомлення №46/6520 від 05.03.2025 про зобов`язання відшкодувати протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі у повному розмірі за весь період фактичного навчання за реквізитами вищого навчального закладу та у розмірі відповідно до довідки-розрахунку вищого навчального закладу, який здійснював підготовку поліцейського.
Оскільки в повідомленні від 05.03.2025 №46/6520 не було зазначено суми коштів, яка підлягає відшкодуванню, позивачем направлено повідомлення про відшкодування витрат від 10.04.2025 вих.№1/1319-2025. З тексту повідомлення вбачається, що відповідачу запропоновано укласти договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу терміном на 1 рік. До зазначеного повідомлення позивачем надано відповідачу довідку-розрахунок витрат.
Відповідно до довідки-розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ за 2020-2024 стосовно відповідача були здійснені наступні витрати на утриманння:
Продовольче забезпечення: 2020 рік - 3757, 65 грн.; 2021 рік - 8316, 07 грн.; 2022 рік - 527, 70 грн.; 2023 рік - 898, 81 грн.
Теплоенергія: 2020 рік - 449, 31 грн.; 2021 рік - 1725, 38 грн.; 2022 рік - 772, 82 грн.; 2023 рік - 1509, 69 грн.; 2024 рік - 269, 59 грн.
Водопостачання/водовідведення: 2020 рік - 239, 89 грн.; 2021 рік - 1442, 09 грн.; 2022 - 832, 53 грн.; 2023 рік - 1398, 38 грн.; 2024 рік - 169, 10 грн.
Електроенергія: 2020 рік - 124, 41 грн.; 2021 рік - 2702, 79 грн.; 2022 рік - 1655, 48 грн.; 2023 рік - 3918,31 грн.; 2024 - 478, 69 грн.
Медичне забезпечення: 2021 рік - 09, 13 грн.; 2023 рік - 11, 92 грн.
Загальна сума витрат на утримання курсанта ОСОБА_1 складає 148 737, 70 грн. (сто сорок вісім тисяч сімсот тридцять сім гривень сімдесят копійок).
У зв`язку із тим, що в добровільному порядку у встановлений строк ОСОБА_1 не відшкодовано витрати на її утримання в Дніпровському державному університеті внутрішніх справ в розмірі 148 737, 70 грн., чим завдав шкоду державному бюджету, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 цієї статті визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 (надалі Порядок №261).
Відповідно до пункту 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.
Згідно з пунктом 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Пунктом 4 Порядку №261 встановлено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Відповідно до пункту 5 Порядку №261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Пунктами 6, 8 Порядку №261 встановлено, що особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
При розгляді адміністративної справи судом встановлено, що Дніпровським державним університетом внутрішніх справ складено довідку, пов`язаною з утриманням ОСОБА_1 за період 2020-2024 роки.
Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ складено повідомлення про зобов`язання відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення у зв`язку з порушенням умов Контракту про здобуття освіти та відповідно ч. 4 ст. 74 ЗУ «Про національну поліцію».
Станом на момент прийняття судом рішення у даній справі витрати в сумі 148 737,70 грн. відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані.
Отже, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач зазначену вище суму коштів станом на час звернення позивача із позовом та на час розгляду справи не відшкодував, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо дотримання ДДУВС строків звернення до суду.
Так, відповідач у відзиві вказує, що місячний строк звернення до суду повинен обраховуватися з моменту, коли позивач дізнався про звільнення відповідача зі служби в поліції (24.03.2025).
На переконання відповідача, звернувшись до суду 27.05.2025, позивач пропустив строк звернення до суду.
З такими доводами відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу вручено повідомлення ГУНП в Дніпропетровській області про відшкодування витрат 05.03.2025. Проте, в зазначеному повідомленні від 05.03.2025 №46/6520 не було зазначено суми коштів, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.
За умовам контракту (п.4.5.) організація та проведення претензійно-позовної роботи здійснюється Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, який дізнався про звільнення відповідача зі служби 24.03.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд вказує, що порушення прав позивача в спірних правовідносинах пов`язано з відмовою відповідача від добровільного відшкодування витрат.
З матеріалів справи вбачається, що повідомлення №46/6520, вручене ОСОБА_1 05.03.2025 під час звільнення з поліції, не містило конкретної суми коштів, яка підлягала відшкодуванню.
З цих підстав суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначене повідомлення від 05.03.2025 не може вважатися досудовою вимогою, невиконання якої могло свідчити про порушення прав позивача.
Натомість, позивачем направлено відповідачу повідомлення про відшкодування витрат від 10.04.2025 вих.№1/1319-2025, в якому запропоновано відшкодуват добровільно витрати протягом 30 днів з моменту отримання листа. До зазначеного повідомлення позивачем надано відповідачу довідку-розрахунок витрат.
Відтак, саме після спливу 30 днів з моменту отримання відповідачем повідомлення від 10.04.2025 вих.№1/1319-2025 повинен відраховуватися місячний строк для звернення позивача до суду.
З огляду на викладене позивачем дотримано визначений процесуальним законом строк звернення до суду, що виключало можливість задоволення поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.
Суд вказує, що обставинам дотримання позивачем строку звернення до суду було надано оцінку при відкритті судом провадження у справі.
Також, зазначена відповідачем у відзиві судова практика підтверджує висновки суду про те, що саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку. При цьому, істотною обставиною, яка підлягає з`ясуванню під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду, є факт ознайомлення відповідача із розрахунком витрат.
Щодо доводів відповідача про те, що положення ст.74 Закону України «Про Національну поліцію», п.1, п.3, п.4, п.8 Порядку №261 суперечать Конституції України, Закону України «Про вищу освіту» та чинним міжнародним договорам України, а саме Конвенції про прмусову чи обов`язкову працю.
Так, відповідач вказує, що Законом України «Про вищу освіту» не передбачено обов`язковість трирічного відпрацювання після закінчення навчального закладу та відшкодування вартості навчання за невиконання вимоги про відпрацювання.
Суд звертає увагу відповідача, що ним добровільно укладено контракт від 15 вересня 2020 року №9181 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.
Відповідно до пункту 4.1 вказаного контракту в разі невиконання особою зобов`язання щодо відпрацювання у Замовника після завершення навчання, ДДУВС залишає за собою право вимагати відшкодування особою витрат на її утримання під час навчання за час фактичного перебування особи на утриманні закладу.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про вищу освіту» не вважається дискримінацією права на здобуття вищої освіти встановлення обмежень і привілеїв, що визначаються специфічними умовами здобуття вищої освіти, зумовленими особливостями отримання кваліфікації.
Професійне навчання поліцейських складається з підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання (ч. 1 ст. 72 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідачем реалізовано право вільного вибору форми здобуття вищої освіти, виду вищого навчального закладу, напряму підготовки і спеціальності.
Попри те, що ст. 2 Протоколу №1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту, Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня.
Щодо витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у закладах вищої освіти, то вони мають правовий статус витрат, пов`язаних із виконанням державного замовлення на підготовку кадрів для правоохоронних органів.
Покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання за направленням держави протягом визначеного періоду часу (в спірних правовідносинах - 3 роки) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №607/3693/17.
Відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання після завершеня навчання нести службу протягом 3-х років, а за невиконання зазначених вимог - відшкодувати витрати на навчання.
Підписуючи контракт, відповідач мав розуміти обсяг зобов`язань, які він взяв на себе.
Суд вказує, що зобов`язання відповідача, який залишив службу до закінчення трирічного строку на відпрацювання, відшкодувати державі витрати, понесені на його навчання, є виправданим з огляду на привілеї, якими відповідач користувався під час навчання порівняно із цивільними студентами.
Відтак, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що стягнення витрат, пов`язаних з його утриманням в навчальному закладі, суперечить конституційним принципам доступності та безоплатності здобуття вищої освіти.
Щодо доводів відповідача про те, що довідка-розрахунок не є належним доказом на підтвердження понесення позивачем витрат на утримання відповідача.
Згідно з пунктом 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Відтак, довідка-розрахунок є належним доказом на підтвердження обставин, які входять до предмета доказування у цій справі.
Крім того, у відповіді на відзив позивач навів нормативне обґрунтування щодо розрахунку зазначених у довідці-розрахунку витрат.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивачем не були понесені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати у справі не розподіляються, тому судові витрати позивача йому не відшкодовуються.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон