Справа № 460/7883/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2025 року м. РівнеСправа №460/7883/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.03.2025 №44 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 21.03.2025 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 21.03.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання на території зони гарантованого добровільного відселення. Зауважила, що проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування від 13.09.2024 №273. Спірним є лише факт проживання позивача в зоні забруднення з 01.09.1987 по 18.06.1992 період навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. Зауважила, що судовим рішенням у справі №556/3224/24 встановлено факт її проживання у період з вересня 1987 року по травень 1992 року [1 рік 3 місяці 23 дні]. Відтак, станом на 01.01.1993 позивач проживала на території зони гарантованого добровільного відселення з урахуванням судового рішення та довідки органу місцевого самоврядування 3 роки 1 місяць 29 днів, а також 4 роки 5 місяців 16 днів після 01.01.1993, що є достатнім для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Крім того, як вбачається з оспорюваного рішення, зарахований органом Пенсійного фонду стаж позивача становить понад 37 років. За наведених обставин, вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 17.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Після розгляду наданих позивачем документів відповідачем визначено, що страховий стаж заявника становить 37 років 06 місяців 01 день; за наданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, до страхового стажу зараховані всі періоди; до заяви долучено рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.10.2025 у справі №2-о/556/68/2025 від 20.01.2025 про встановлення факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 1987 р. по 1992 р. в с. Стара Рафалівка, Вараського району Рівненської області, проте не зобов`язано орган Пенсійного фонду призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку. Зауважив, що заявник з 01.09.1987 по 18.06.1992 згідно з дипломом НОМЕР_1 навчалась у Луцькому державному педагогічному інституті. На момент звернення за призначенням пенсії позивачкою не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - не менше 3 років, тому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє. Відповідач вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мульчиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 01.08.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 13.09.2024 №273, виданою старостою села Стара Рафалівка Вараської міської ради Рівненської області, позивач була зареєстрована та проживала в с. Стара Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у періоди з 01.01.1974 по 28.08.1987 та з 24.06.1992 по 16.06.1997.

За змістом витягу з Реєстру територіальної громади від 30.10.2024 №2024/013119520 позивач зареєстрована з 20.09.2024 в с. Сопачів Вараського району Рівненської області.

Рішенням Володимирецького районного суду від 20.01.2025 у справі №556/3224/24, яке набрало законної сили 20.02.2025, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 постійно проживала без реєстрації в с. Стара Рафалівка, Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в період з: 12-13.09.1987 (два дні), 26-27.09.1987 (два дні); 03-07.10.1987 (п`ять днів), 17-18.10.1987 (два дні), 31.10.1987 (один день); 01.11.1987 (один день), 07-08.11.1987 (два дні); 21-22.11.1987 (два дні); 05-06.12.1987 (два дні); 19-20.12.1987 (два дні); 01-14.01.1988 (чотирнадцять днів); 30-31.01.1988 (два дні); 13-14.02.1988 (два дні); 27-28.02.1988 (два дні); 05-08.03.1988 (в святкові дні - чотири дні), 19-20.03.1988 (два дні); 02-03.04.1988 (два дні); 16-19.04.1988 (на свято Пасхи- чотири дні); 01-09.05.1988 (на святкові дні - дев`ять днів); 28-29.05.1988 (два дні); 11-12.06.1988 (два дні), 25-26.06.1988 (два дні); 20.07-31.08.1988 (канікули - сорок три дні); 17-18.09.1988 (два дні); 01-09.10.1988 (вихідні та святкові дні - дев`ять днів); 22-23.10.1988 (два дні); 05-08.11.1988 (святкові та вихідні дні- чотири дні; 26-27.11.1988 (два дні); 10-11.12.1988 (два дні); з 24-25.12.1988 (два дні); 01-14.01.1989 (канікули - чотирнадцять днів); 28-29.01.1989 (два дні); 11-12.02.1989 (два дні); 25-26.02.1989 (два дні); 04-08.03.1989 (святкові та вихідні дні- п`ять днів); 25-26.03.1989 (два дні); 08-09.04.1989 (два дні), 22-23.04.1989 (два дні), з 29-30.04.1989 (свято Пасхи та святкові дні - два дні); 01-09.05.1989 (дев`ять днів); 27-28.05.1989 (два дні); 03-04.06.1989 (два дні); 01-02.07.1989 (два дні), 15-16.07.1989 (два дні); 01-31.08.1989 (під час канікул - тридцять один день); 09-10.09.1989 (два дні); 23-24.09.1989 (два дні); 07-08.10.1989 (два дні); 21-22.10.1989 (два дні); 04-08.11.1989 (святкові дні - п`ять днів); 18-19.11.1989 (два дні); 02-03.12.1989 (два дні), 16-17.12.1989 (два дні); 01-14.01.1990 (канікули - чотирнадцять днів); 27-28.01.1990 (два дні); 10-11.02.1990 (два дні), 24-25.02.1990 (два дні); 08-11.03.1990 (чотири дні), 24-25.03.1990 (два дні); 07-08.04.1990 (два дні); 21-22.04.1990 (два дні); 01-09.05.1990 (дев`ять днів); 19-20.05.1990 (два дні); 02-03.06.1990 (два дні); 16-17.06.1990 (два дні); 30.06.1990 (один день); 25.07-31.08.1990 (канікули - тридцять вісім днів); 15-16.09.1990 (два дні); 29-30.09.1990 (два дні); 13-14.10.1990 (два дні); 27-28.10.1990 (два дні); 07-11.11.1990 (п`ять днів); 24-25.11.1990 (два дні); 08-09.12.1990 (два дні); 22-23.12.1990 (два дні); 01-14.01.1991 (канікули -чотирнадцять днів); 26-27.01.1991 (два дні); 09-10.02.1991 (два дні); 23-24.02.1991 (два дні); 08-10.03.1991 (три дні), 23-24.03.1991 (два дні); 06-07.04.1991 (два дні); 20-21.04.1991 (два дні); 01-09.05.1991 (дев`ять днів); 25-26.05.1991 (два дні); 08-09.06.1991 (два дні); 22-23.06.1991 (два дні); 25.07-31.08.1991 (канікули - тридцять вісім днів); 14-15.09.1991 (два дні); 28-29.09.1991 (два дні); 12-13.10.1991 (два дні); 26-27.10.1991 (два дні); 07-10.11.1991 (чотири дні); 24-25.11.1991 (два дні); 07-08.12.1991 (два дні); 21-22.12.1991 (два дні); 01-14.01.1992 (канікули - чотирнадцять днів); 25-26.01.1992 (два дні); 08-09.02.1992 (два дні); 22-23.02.1992 (два дні); 07-08.03.1992 (два дні), 21-22.03.1992 (два дні); 04-05.04.1992 (два дні); 18-19.04.1992 (два дні); 01-10.05.1992 (десять днів); 23-24.05.1992 (два дні).

21.03.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 28.03.2025 №44 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання на території зони гарантованого добровільного відселення. Вік позивача 54 роки. Страховий стаж позивачки 37 років 7 місяців 01 день. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано: до заяви долучено рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.10.2025 у справі №2-о/556/68/2025 від 20.01.2025 про встановлення факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 1987 р. по 1992 р. в с. Стара Рафалівка, Вараського району Рівненської області, проте не зобов`язано відповідача призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку. Зазначено, що заявник з 01.09.1987 по 18.06.1992 згідно з дипломом НОМЕР_1 навчалась у Луцькому державному педагогічному інституті. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - станом на 01.01.1993 1 рік 10 місяців 10 днів. Оскільки на момент звернення за призначенням пенсії позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - не менше 3 років, то право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , видане 01.08.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років (абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).

Разом з тим, вищевказане посвідчення не підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, за умови підтвердження факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

Аналізуючи положення абзацу 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.05.2025 у справі № 460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 13.09.2024 №273 позивач фактично проживала в с. Стара Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у періоди, зокрема, з 26.04.1986 по 28.08.1987 та з 24.06.1992 по 16.06.1997, а згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 30.10.2024 №2024/013119520 - в с. Сопачів Вараського району Рівненської області з 20.09.2024 по дату витягу (30.10.2024).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Стара Рафалівка та с. Сопачів Володимирецького району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Крім цього, суд встановив, що згідно з дипломом серії НОМЕР_3 , виданим 23.06.1992 Луцьким державним гуманітарним університетом імені Лесі Українки, позивач вступила в 1987 році та закінчила у 1992 році Луцький державний педагогічний інститут імені Лесі Українки і отримала повну вищу освіту за спеціальністю Географія і біологія та здобула кваліфікацію і звання вчителя географії і біології середньої школи.

Архівною довідкою від 27.09.2024 №03-24/01-2900, виданою Волинським національним університетом імені Лесі Українки, стверджується, що позивач здійснювала навчання у 1987 1992 роках в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки на денній формі навчання.

Позивач у позовній заяві стверджує, що з урахуванням вищевказаної довідки органу місцевого самоврядування та судового рішення у справі №556/3224/24 вона проживала на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 3 роки 1 місяць 29 днів.

Так, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.01.2025 у цивільній справі в порядку окремого провадження №556/3224/24, яке набрало законної сили 20.02.2025, встановлено факт постійного проживання позивача без реєстрації в с. Стара Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в періоди з: 12-13.09.1987 (два дні), 26-27.09.1987 (два дні); 03-07.10.1987 (п`ять днів), 17-18.10.1987 (два дні), 31.10.1987 (один день); 01.11.1987 (один день), 07-08.11.1987 (два дні); 21-22.11.1987 (два дні); 05-06.12.1987 (два дні); 19-20.12.1987 (два дні); 01-14.01.1988 (чотирнадцять днів); 30-31.01.1988 (два дні); 13-14.02.1988 (два дні); 27-28.02.1988 (два дні); 05-08.03.1988 (в святкові дні - чотири дні), 19-20.03.1988 (два дні); 02-03.04.1988 (два дні); 16-19.04.1988 (на свято Пасхи- чотири дні); 01-09.05.1988 (на святкові дні - дев`ять днів); 28-29.05.1988 (два дні); 11-12.06.1988 (два дні), 25-26.06.1988 (два дні); 20.07-31.08.1988 (канікули - сорок три дні); 17-18.09.1988 (два дні); 01-09.10.1988 (вихідні та святкові дні - дев`ять днів); 22-23.10.1988 (два дні); 05-08.11.1988 (святкові та вихідні дні- чотири дні; 26-27.11.1988 (два дні); 10-11.12.1988 (два дні); з 24-25.12.1988 (два дні); 01-14.01.1989 (канікули - чотирнадцять днів); 28-29.01.1989 (два дні); 11-12.02.1989 (два дні); 25-26.02.1989 (два дні); 04-08.03.1989 (святкові та вихідні дні- п`ять днів); 25-26.03.1989 (два дні); 08-09.04.1989 (два дні), 22-23.04.1989 (два дні), з 29-30.04.1989 (свято Пасхи та святкові дні - два дні); 01-09.05.1989 (дев`ять днів); 27-28.05.1989 (два дні); 03-04.06.1989 (два дні); 01-02.07.1989 (два дні), 15-16.07.1989 (два дні); 01-31.08.1989 (під час канікул - тридцять один день); 09-10.09.1989 (два дні); 23-24.09.1989 (два дні); 07-08.10.1989 (два дні); 21-22.10.1989 (два дні); 04-08.11.1989 (святкові дні - п`ять днів); 18-19.11.1989 (два дні); 02-03.12.1989 (два дні), 16-17.12.1989 (два дні); 01-14.01.1990 (канікули - чотирнадцять днів); 27-28.01.1990 (два дні); 10-11.02.1990 (два дні), 24-25.02.1990 (два дні); 08-11.03.1990 (чотири дні), 24-25.03.1990 (два дні); 07-08.04.1990 (два дні); 21-22.04.1990 (два дні); 01-09.05.1990 (дев`ять днів); 19-20.05.1990 (два дні); 02-03.06.1990 (два дні); 16-17.06.1990 (два дні); 30.06.1990 (один день); 25.07-31.08.1990 (канікули - тридцять вісім днів); 15-16.09.1990 (два дні); 29-30.09.1990 (два дні); 13-14.10.1990 (два дні); 27-28.10.1990 (два дні); 07-11.11.1990 (п`ять днів); 24-25.11.1990 (два дні); 08-09.12.1990 (два дні); 22-23.12.1990 (два дні); 01-14.01.1991 (канікули -чотирнадцять днів); 26-27.01.1991 (два дні); 09-10.02.1991 (два дні); 23-24.02.1991 (два дні); 08-10.03.1991 (три дні), 23-24.03.1991 (два дні); 06-07.04.1991 (два дні); 20-21.04.1991 (два дні); 01-09.05.1991 (дев`ять днів); 25-26.05.1991 (два дні); 08-09.06.1991 (два дні); 22-23.06.1991 (два дні); 25.07-31.08.1991 (канікули - тридцять вісім днів); 14-15.09.1991 (два дні); 28-29.09.1991 (два дні); 12-13.10.1991 (два дні); 26-27.10.1991 (два дні); 07-10.11.1991 (чотири дні); 24-25.11.1991 (два дні); 07-08.12.1991 (два дні); 21-22.12.1991 (два дні); 01-14.01.1992 (канікули - чотирнадцять днів); 25-26.01.1992 (два дні); 08-09.02.1992 (два дні); 22-23.02.1992 (два дні); 07-08.03.1992 (два дні), 21-22.03.1992 (два дні); 04-05.04.1992 (два дні); 18-19.04.1992 (два дні); 01-10.05.1992 (десять днів); 23-24.05.1992 (два дні).

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням від 20.01.2025 у справі № 2-о/556/68/2025 встановлено, що позивач з 12.09.1987 по 24.05.1992 в період вихідних та святкових днів та канікул проживала в населеному пункті, що зазнав радіаційного забруднення. Загалом вказаний період становить 1 рік 3 місяці 23 дні.

У справі, що розглядається, суд враховує правовий підхід, застосований у постанові від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 Верховним Судом, який зазначив, що "…виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення, зокрема, у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості, з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини...".

Отже, період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

За правилами, встановленими ч. 4, 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оцінюючи обставини, встановлені в судовому рішенні від 20.01.2025 у справі № 2-о/556/68/2025, суд вважає, що перебування особи на радіаційно забрудненій території декілька днів на місяць (що встановлено вищевказаним судовим рішенням) не може свідчити про постійне проживання такої особи на цій території в розумінні статті 55 Закону №796-XII, позаяк вона постійно проживала в іншому населеному пункті у зв`язку з навчанням. Тому таке короткотермінове перебування не може бути враховане для надання особі пільги у вигляді права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, яке пов`язується, перед усім, з фактом постійного тривалого проживання або роботи в зоні радіоактивного забруднення.

З огляду на наведене, суд вважає, що встановлений в цивільній справі в порядку окремого провадження факт постійного проживання позивача без реєстрації в с. Стара Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району впродовж вихідних та святкових днів та канікул не має преюдиційного значення у справі, що розглядається, не підлягає врахуванню при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства необхідною умовою для застосування положень статті 55 Закону №796-XII є факт постійного проживання або роботи у радіаційно забрудненій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років, а стосовно позивача така умова не додержана.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 28.08.1987 1 рік 4 місяці 3 дні; з 24.06.1992 по 01.01.1993 - 6 місяців 9 днів; з 02.01.1993 по 16.06.1997 4 роки 5 місяців 15 днів; з 20.09.2024 по 30.10.2024 1 місяць 10 днів, що в сукупності становить 6 років 5 місяців 7 днів, з яких 1 рік 10 місяців 12 днів проживання станом на 01.01.1993.

Оскільки станом на 01.01.1993 позивач не проживала і не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, то правових підстав для зменшення пенсійного віку та призначення пенсії за абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII вона не набула.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 18.03.2025 у справі №460/27065/23.

Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, не порушуючи прав та законних інтересів особи.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не набула права на призначення пенсії за віком, отже її права та законні інтереси не були порушені відповідачем внаслідок прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.

Передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21005. ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко