Справа № 380/3161/25
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 рокусправа № 380/3161/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Пунейко Р.Р.,

представника позивача Булгакової Н.О.,

представника відповідача Свириденко А.Г.,

представника відповідача Філіпової Г.М.,

представника третьої особи Окілки В.М.,

представника третьої особи Фельпеля І.І.,

представника третьої особи Дюка ЗМ.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України,

за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача:

Львівський військово-медичний клінічний центр клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України,

НОМЕР_1 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби,

ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якому заявлено позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної прикордонної служби України від 07.02.2025 року за №235-00 в частині зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України підполковника медичної служби ОСОБА_1 , звільнивши з посади начальника клініки неврології та реабілітації хворих - начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю), згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення;

поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на посаді начальника клініки неврології та реабілітації хворих - начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру.

Ухвалою від 19.02.2025 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання на 20.03.2025.

20.03.2025 у підготовчому засіданні залучено до участі у справі третіх осіб - Львівський військово-медичний клінічний центр клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України, 24 окрему авіаційну ескадрилью Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.04.2025.

15.04.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 29.04.2025. 15.04.2025 прийнято ухвалу про витребування доказів.

29.04.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.05.2025.

27.05.2025 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 26.06.2025.

26.06.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 28.08.2025. 28.08.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 11.09.2025.

11.09.2025 в судовому засіданні прийнято ухвалу, згідно якої повернуто без розгляду заяву позивача про зміну предмету позову (збільшення позовних вимог).

30.09.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 14.10.2025.

14.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголошено дату та час проголошення рішення - 21.10.2025.

Аргументи учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що наказ від 07.02.2025 №235-00, який передбачає переміщення ОСОБА_1 шляхом зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї ДПСУ та звільнення із займаної посади винесений всупереч нормам Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, що затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115.

Позивач вказує, що вона здійснює догляд за непрацездатною матір`ю та відсутні інші особи, які б могли здійснювати такий догляд за нею.

Позивачка звертає увагу, що НОМЕР_1 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби України знаходиться в зоні розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване у м. Одеса, а відтак, ОСОБА_1 змушена на підставі наказу переміщатися у м. Одеса для подальшого проходження військової служби, що унеможливить здійснення догляду за матір`ю та несе негативні наслідки для сім`ї позивачки.

Позивачка стверджує, що під час дії воєнного стану допускається призначення військовослужбовців на нижчі, не більше ніж на один ступінь посади без згоди цих військовослужбовців, але виключно у разі наявності підстав, передбачених підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009. Окрім того згода військовослужбовця є обов`язковою навіть за наявності виключних підстав, у разі наявності у нього потреби у догляді за непрацездатними чи хворими батьками.

Позивач звертає увагу, що її перевели не лише на нижчу посаду, але й на посаду, яка не відповідає її спеціалізації, що не дозволяє використовувати її знання, навички, досвід служби за фахом на посаді, на яку її було переведено.

Позивачка повідомляє, що здійснення догляду за матір`ю позивачки - ОСОБА_2 братом позивачки є неможливим, оскільки ОСОБА_3 не проживає в Україні та фізично відсутній на її території понад три роки та працевлаштований на повний робочий день за кордоном, що об`єктивно унеможливлює щоденний догляд або навіть періодичну допомогу матері.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву.

У спростування позовних вимог відповідач вказує, що згідно пункту 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання протягом дії укладеного Контракту проходити службу на посадах осіб офіцерського складу, з дотриманням визначених законодавством вимог та порядку, військову службу в будь-якому регіоні України на посадах, вимоги до заміщення яких відповідають професійній (фаховій) підготовці за відповідним напрямом і основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки та досвіду служби за фахом. Відповідно, підписуючи Контракт ОСОБА_1 мала усвідомлення характеру служби та свої обов`язки перед державою, в тому числі під час правового режиму воєнного стану. Підставою для зарахування підполковника медичної служби ОСОБА_1 у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України відповідно до наказу голови Державної прикордонної служби України від 07.02.2025 року за № 235-ОС є нагальна необхідність забезпечення НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України військовослужбовцем медичної служби керівного складу з відповідним досвідом військової служби на посаді начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю), так як військовослужбовець керівного складу НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України був переведений в район проведення активних бойових дій.

Відповідач вважає, що наказ голови Державної прикордонної служби України від 07.02.2025 року за № 235-ОС відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, обставини та підстави направлення у розпорядження є обґрунтованими, підстав для скасування оскаржуваного наказу немає.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_3 надала пояснення у справі, у яких вказала, що фактично ескадрилья розміщена у тимчасовому місці розташування в АДРЕСА_2 , а окремі підрозділи безпосередньо у м. Львові, що спростовує доводи позивачки про те, що вказане переміщення унеможливлює здійснення догляду за матір`ю. Рішення атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.01.2025, на якій було розглянуто питання, зокрема щодо подальшого проходження військової служби позивачки, яке стало підставою видання оскаржуваного наказу від 07.02.2025 № 235-ОС не оскаржувалось у встановленому порядку та не є предметом даного позову. У відповідності до наказу командира ескадрильї від 17.03.2025 № 74 ОС «Про особовий склад», винесеного на підставі оскаржуваного наказу та припису Військової частини НОМЕР_3 від 15.03.2025 № 17-П вбачається, що підполковника медичної служби ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ), яка прибула для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_5 зараховано у розпорядження командира ескадрильї (у списки особового складу та на всі види забезпечення) з 16 березня 2025 року. Водночас, на підставі пункту 128 Положення № 1115/2009, наказом голови Державної прикордонної служби України від 19.05.2025 № 929-ОС строк перебування позивачки у розпорядженні командира ескадрильї зі збереженням усіх видів грошового забезпечення продовжено з 16.05.2025. Третя особа зазначає, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування та станом на час розгляду даної справи такий вичерпав свою дію.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Державній прикордонній службі України з 09.11.2017, з 04.12.2017 обіймала посаду начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю).

На засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 03.01.2025 було розглянуто питання, зокрема щодо подальшого проходження військової служби ОСОБА_1 та вирішено порушити клопотання про переміщення позивачки за межі клінічного центру (протокол № 1 від 03.01.2025).

Згідно наказу голови Державної прикордонної служби України № 235-ОС від 07.02.2025 «Про особовий склад» зараховано у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України підполковника медичної служби ОСОБА_1 ), звільнивши з посади начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю), згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення. Зазначений наказ оголошено наказом Адміністрації Держприкордонслужби № 08/10104-25-Вих від 07.02.2025.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15.03.2025 № 146-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення підполковника медичної служби ОСОБА_1 ), начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення з 15.03.2025.

Наказом командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) № 74-ОС від 17.03.2025 «Про особовий склад», зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення підполковника медичної служби ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) з 16.03.2025.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 19.05.2025 № 929-ОС строк перебування позивачки у розпорядженні командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї продовжено з 16.05.2025.

Позивачка не погодилась з наказом відповідача про зарахування її у розпорядження та звільнення з посади, звернулась до суду з цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керувався таким.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України. її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону №2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України. її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.

На підставі п. 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до положень Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-ІV (далі - Закон №661-ІV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав: участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про Державну прикордонну службу України» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням № 1115/2009.

Відповідно до п.п. 12, 13 Положення № 1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 88 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно пп. 2) п. 89 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється:

осіб офіцерського складу:

на посади в органах Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до майора (капітана 3 рангу) включно, - наказом начальника відповідного органу Держприкордонслужби;

на посади у структурних підрозділах регіонального управління та підпорядкованих йому органах Держприкордонслужби, вищому військовому навчальному закладі Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до підполковника (капітана 2 рангу) включно, - наказом відповідно начальника регіонального управління, ректора вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби;

на посади у розвідувальному органі Адміністрації Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до полковника (капітана 1 рангу) включно, крім посад заступників керівника цього розвідувального органу, призначення на які здійснюється Президентом України або Головою Державної прикордонної служби України, - наказом керівника цього розвідувального органу;

в інших випадках - наказом Голови Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 90 Положення № 1115/2009 військовослужбовця може бути звільнено з посади та/або зараховано у розпорядження його прямим начальником, який згідно з цим Положенням уповноважений видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад.

Пунктом 93 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) у разі призову на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом чи на військову службу (навчання) за контрактом курсантів вищого військового навчального закладу;

2) у зв`язку із зарахуванням військовослужбовця до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби за денною формою навчання;

3) у разі закінчення вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищих військових навчальних закладів інших військових формувань або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти за денною формою навчання;

4) на вищі посади - у порядку просування по службі;

5) на рівні посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (далі - організаційно-штатні заходи) - за рішенням відповідного начальника;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби), а також закінчення граничного строку перебування на окремих посадах або в органах (підрозділах), які виконують завдання в районах проведення антитерористичної операції чи залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або забезпечують їх здійснення;

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах (їх структурних підрозділах) Держприкордонслужби різного рівня - за рішенням відповідного начальника;

для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за сімейними обставинами - на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за рішенням відповідного начальника;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, - за рішенням відповідного начальника;

6) на нижчі посади:

у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

на особисте прохання військовослужбовця;

у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.

Відповідно до п. 94 Положення № 1115/2009 посада вважається вищою, якщо штатом за цією посадою передбачено вище граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - більший тарифний розряд (посадовий оклад); нижчою, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший тарифний розряд (посадовий оклад); рівною, якщо штатом за цією посадою передбачено рівне граничне військове звання та рівні тарифні розряди (посадові оклади).

Згідно з п. 95 Положення № 1115/2009 військовослужбовці призначаються на посади з урахуванням відповідності їх професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньокваліфікаційного рівня вимогам до цих посад, визначеним посадовими інструкціями, та досвіду служби за фахом.

У разі коли є потреба призначити військовослужбовця на посаду, призначення на яку можливе лише після проходження ним додаткової підготовки в межах наявної у нього професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом підготовки чи основною або спорідненою спеціальністю, і військовослужбовець не заперечує проти цього, його призначенню на таку посаду повинна передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

У визначених законом випадках військовослужбовець повинен пройти спеціальну перевірку щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави, а також у разі потреби в установленому законодавством порядку пройти процедуру оформлення допуску до державної таємниці.

У разі неподання або подання недостовірних відомостей військовослужбовець не може бути призначений на відповідну посаду, а призначений на посаду підлягає звільненню з посади, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 96 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних начальників.

Згідно з п.п. 104-105 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється на підставах, передбачених:

абзацами другим - п`ятим та сьомим десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення - прямими начальниками, у межах наданих їм прав щодо призначення на посади;

абзацом шостим підпункту 6 пункту 93 цього Положення, якщо до військовослужбовців було застосовано такі дисциплінарні стягнення, як пониження в посаді або попередження про неповну службову відповідність, протягом шести місяців після накладення якого військовослужбовець не виправив своєї поведінки і вчинив правопорушення, - начальниками, яким надано таке право відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, призначені на нижчі посади, в подальшому просуваються по службі з додержанням вимог, передбачених пунктом 97 цього Положення, а військовослужбовці, понижені у посаді в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 121 Положення № 1115/2009 вибуття військовослужбовця до нового місця служби здійснюється після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу або письмового повідомлення про його призначення на посаду чи зарахування у розпорядження начальника відповідного органу Держприкордонслужби, в тому числі доведеного технічними засобами передачі інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється після здавання ним посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення військовослужбовця по службі.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Абзацом 1 пункту 123 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.

Відповідно до п.п. 127, 128 Положення № 1115/2009 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі:

1) розформування (реформування) органу Держприкордонслужби чи його підрозділу, скорочення штатних посад або організаційно-штатних змін, якщо до закінчення встановленого строку проведення зазначених заходів не вирішено питання щодо подальшого проходження служби військовослужбовцями, які вивільняються, - до двох місяців;

2) коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця до або з розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, - до двох місяців;

3) пониження в посаді у порядку дисциплінарного стягнення або на підставі результатів атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду, - до двох місяців;

4) повернення до органів Держприкордонслужби військовослужбовця, прикомандированого до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад, - до двох місяців;

5) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;

6) якщо військовослужбовця відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складенням стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, - до закінчення розгляду справи судом;

7) якщо стосовно військовослужбовця застосовано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, - до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбуття кримінального покарання;

8) коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим;

9) якщо військовослужбовець перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи перебуває у полоні як заручник або інтернована особа, - до його повернення;

10) скорочення посади, яку займає військовослужбовець, що перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами чи по догляду за дитиною, в разі неможливості перевести такого військовослужбовця на вакантну посаду, - до виходу з такої відпустки;

11) закінчення військовослужбовцем вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищого військового навчального закладу іншого військового формування або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти в разі відсутності вакантних посад - до двох місяців;

12) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - на період, необхідний для підготовки матеріалів до звільнення з військової служби, але не більше одного місяця;

13) позбавлення військовослужбовця допуску до державної таємниці - на період вирішення питання щодо дальшого проходження ним військової служби, але не більше двох місяців;

14) направлення військовослужбовця для проходження військової служби (навчання) за кордоном з виключенням зі списків особового складу органу Держприкордонслужби - до повернення з відрядження та призначення на посаду;

15) навчання військовослужбовця за денною формою у вищому військовому навчальному закладі іншого військового формування до закінчення навчального закладу;

16) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу - на період вирішення питання щодо дальшого проходження ними військової служби, але не більше двох місяців;

17) призову офіцерів запасу на військову службу за призовом осіб офіцерського складу - до призначення на посади;

18) звільнення військовослужбовця з посади, віднесеної до номенклатури призначення Президента України, - на період вирішення питання щодо подальшого проходження ним військової служби, але не більше двох місяців.

Час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, в санаторіях, центрах оздоровлення та відпочинку, куди він направлений після стаціонарного лікування згідно з висновком військово-лікарської комісії, в основній та додатковій відпустках, відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії не зараховується до строку його перебування у розпорядженні відповідного начальника. До цього строку також не зараховується період тимчасового виконання військовослужбовцем обов`язків на посаді.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами начальників, які мають право призначення на ці посади згідно з номенклатурою посад, та вищими начальниками.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 6, підпункту 7 (щодо військовослужбовців, стосовно яких застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час), підпунктів 11, 12, 13 і 16, 17, 18 цього пункту, виконують обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в розпорядженні якої вони перебувають. Начальники зобов`язані організовувати службову діяльність військовослужбовців, зарахованих у їх розпорядження, та здійснювати контроль за виконанням покладених на них завдань.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного начальника органу Держприкордонслужби, у списках якого він перебуває, з дня, що настає за днем здавання посади, але не раніше дня звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено.

Військовослужбовець, якого Указом Президента України звільнено з посади, вважається таким, що перебуває в розпорядженні Голови Державної прикордонної служби України, без видання відповідного наказу по особовому складу. Надалі зазначений військовослужбовець може бути призначений на іншу посаду, зарахований наказом Голови Державної прикордонної служби України в розпорядження начальника, який має право призначати на посади, або звільнений з військової служби в установленому порядку.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 3, 8, 9, 12, 16, 18 цього пункту, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. Порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців.

У випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 127 цього Положення, Голова Державної прикордонної служби України має право продовжити строк перебування військовослужбовця у розпорядженні начальника органу Держприкордонслужби зі збереженням усіх видів грошового забезпечення до шести місяців.

Пунктом 305 Положення № 1115/2009 визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

Пунктами 309-310 Положення № 1115/2009 визначено, що атестація військовослужбовців в особливий період не проводиться. Для призначення військовослужбовців на вищі посади, нагородження чи присвоєння їм чергових військових звань складаються службові характеристики, що додаються до відповідного подання.

В особливий період просування військовослужбовців по службі може здійснюватися без дотримання вимог пунктів 97 та 98 цього Положення.

Призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.

Суд встановив, що оскаржуваним наказом № 235-ОС від 07.02.2025 позивачку зараховано у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України зі звільненням з посади начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичної клінічного центру (клінічного госпіталю) згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення №1115/2009.

Безпосередньо зазначеним наказом позивачку не було призначено на жодну з військових посад, навпаки, наказом відповідача№ 235-ОС від 07.02.2025 позивачку звільнено з займаної посади.

Обґрунтування позову зводиться до аргументів про неможливість призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду без її згоди, за відсутності правових підстав, визначених пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009 (нагальної необхідності забезпечення НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України військовослужбовцем медичної служби керівного складу).

При цьому, зарахування позивача у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України вчинено з посиланням на приписи пп. 2 п. 127 Положення №1115/2009, відповідно до якого:

зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі:

коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця до або з розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, - до двох місяців.

Отже, голова Державної прикордонної служби України у межах наданих повноважень прийняв наказ № 235-ОС від 07.02.2025 відповідно до пп.2 п.127 Положення №1115/2009.

Щодо правових підстав визначених у пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009 суд зазначає, що за приписами абз. 2 зазначеного підпункту призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця, при цьому зі змісту пп. 5 п. 93 Положення №1115/2009 вбачається, що під організаційно-штатними заходами у Положенні №1115/2009 мається - скорочення штатів або проведенням організаційних заходів.

Тобто, зазначеною нормою передбачена можливість в межах організаційних заходів призначати військовослужбовців на нижчі посади.

Згідно доводів відповідача, підставою для зарахування підполковника медичної служби ОСОБА_1 у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 07.02.2025 року за № 235-ОС є нагальна необхідність забезпечення НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України військовослужбовцем медичної служби керівного складу з відповідним досвідом військової служби на посаді начальника клініки неврології та реабілітації хворих начальника неврологічного відділення Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю), так як військовослужбовець керівного складу НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України був переведений в район проведення активних бойових дій.

Отже, оскаржуваний наказ в частині позивачки прийнятий як організаційний захід на комплектування НОМЕР_1 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_5 ) висококваліфікованим військовослужбовцем.

В адміністративному позові ОСОБА_1 посилається на те, що була присутньою 03.02.2025 на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 та зазначала про обставини, які зумовлюють неможливість її переміщення у зв`язку з сімейним обставинами: потребу у догляді за членами своєї сім`ї, а саме доглядом за непрацездатною матір`ю за відсутності інших осіб та самостійним вихованням неповнолітньої доньки.

Щодо таких аргументів позивачки суд враховує, що, як пояснив представник третьої особи, ІНФОРМАЦІЯ_6 (військової частини НОМЕР_5 ), фактично ескадрилья розміщена у тимчасовому місці розташування в АДРЕСА_2 , а окремі підрозділи безпосередньо у АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивачка на дату вирішення спору не призначена на певну посаду у Військовій частині НОМЕР_5 , відсутні підстави стверджувати, що подальше проходження ОСОБА_1 військової служби унеможливить здійснення нею догляду за матір`ю та дочкою.

Слід зазначити, що з моменту ратифікації Верховною Радою України 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Україна приєдналася до визнання і забезпечення проголошених у ній прав людини і основоположних свобод та взяла на себе зобов`язання забезпечувати повагу до прав людини шляхом гарантування цих прав. Забезпечення прав людини з боку держави може здійснюватися як шляхом активних дій, зокрема шляхом судового захисту прав, передбачених Конвенцією, коли втручання не походить безпосередньо від держави, так і шляхом утримання від будь-яких дій, а саме утримання від безпосереднього втручання в права людини з боку держави, її органів та представників. Такі дії держави щодо гарантування прав людини пов`язані з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції.

Стаття 17 Європейська конвенція з прав людини забороняє будь-кому зловживати правами для будь-якого обмеження конвенційних прав, а саме: «Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що уповноважує будь-яку державу, групу осіб чи окрему особу займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-які дії, спрямовані на скасування будь-яких прав чи свобод, визнаних у цій Конвенції, або на їх обмеження в більшій мірі, ніж передбачено в Конвенції». Загальні визначення прав людини в Європейській Конвенції з прав людини передбачають, що негативні зобов`язання держави визначають негативний аспект свободи і захищають особу від небажаного, надмірного втручання держави у сферу її індивідуальних прав і свобод, а саме: право на життя, повагу до честі і гідності, заборону катувань, право на свободу думки, слова, віросповідання, заборону дискримінації, право на мирні зібрання та об`єднання тощо. Негативні зобов`язання держави та її агентів в особі органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, полягають в утриманні від будь-яких дій, спрямованих на порушення або незаконне обмеження прав людини. Конвенція встановлює умови для виправдання втручання держави в права людини. Такі умови є поєднанням трьох елементів: втручання здійснюється відповідно до закону, відповідає легітимній меті та є необхідним у демократичному суспільстві. Верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

Дотримання справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, виникає виключно, якщо втручання відповідає вимогам законності і не було свавільним, тобто необхідним.

Необхідність у демократичному суспільстві полягає в наступному: по-перше, причини, що виправдовують втручання, є релевантними і достатніми; по-друге, існує нагальна суспільна потреба в такому втручанні; по-третє, втручання є пропорційним до законної мети.

Стаття 15 Конвенції встановлює підстави для відступу від зобов`язань під час надзвичайного стану. Відповідно до частини першої цієї статті, під час війни або іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю нації, держава може вживати заходів у відступ від своїх зобов`язань за цією Конвенцією лише в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Це положення встановлює три умови для дійсного відступу від зобов`язань, які мають виконуватися державою одночасно. Такий відступ має відбуватися під час війни або іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю нації, заходи, що вживаються у відповідь на таку війну або суспільну небезпеку, не повинні виходити за межі того, що вимагає гострота ситуації, а також заходи не повинні бути несумісними з іншими зобов`язаннями держави за міжнародним правом.

Частина 2 статті 3 Конституції України проголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Стаття 64 Конституції України проголошує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Але не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції, а саме: право на рівність конституційних прав та право на рівність перед законом, право на громадянство України та його захист за межами України, право на життя та його захист, право на повагу до його гідності, право на свободу та особисту недоторканість, право на звернення до органів державної влади та місцевого самоврядування, право на житло, право на шлюб, право дітей на рівність незалежно від походження, право на справедливий судовий захист, право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, право на обізнаність у своїх правах та обов`язків, право не відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, право на професійну правничу допомогу, право на невиконання явно злочинного розпорядження чи наказу, право на презумпцію невинуватості, право на захист.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежуються конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантовані державою та закріплені Конституцією України, а саме: - право на недоторканність житла (ст. 30); право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (ст. 31); право на недопущення втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 32); право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33); право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34); право на мирні зібрання (ст. 39); право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ст. 41); право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42); право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку кожен вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43); право на освіту (ст. 53), право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, право на доступ до державної служби та служби в органах місцевого самоврядування (ст. 38).

Практика ЄСПЛ вимагає від держав певного рівня обґрунтування того, що заходи захисту інтересів національної безпеки мають реальне підґрунтя, а сама загроза, на яку посилається держава, має достатні підстави (рішення у справі «Яновец проти Російської Федерації 32 та Костянтин Маркін проти Російської Федерації 33»).

Конституційний Суд України в абзаці четвертому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 зазначав, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

В другому реченні 11 абзацу десятого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-p(II)/2019 вказав, що статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлено військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. Такий статус обумовлений особливістю військовослужбовцями функцій та їх призначенням, у зв`язку з чим вони підлягають виконуваних особливому правовому захисту, що також підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року у справі № 7-p(II)/2022.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

У постанові ВП ВС від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування.

В постановах ВП ВС від 28 лютого 2018 року у справі № 800/284/17, 22 травня 2018 року у справі № 800/474/16 (Р/9901/197/18), 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі №127/2209/18 вказано, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Суд зазначає, що враховуючи інтереси національної безпеки, територіальної цілісності, громадського порядку тощо, відбуваються певні обмеження прав особи, в період оголошеного в країні воєнного стану (в особливий період). Права та інтереси військовослужбовця в особливий період відповідно також піддаються обмеженню, але з урахуванням забезпечення оборони та захисту держави, її суверенітету, територіальної цілісності, захисту життя громадян та враховуючи обставини несення військовослужбовцем військової служби.

Резюмуючи викладені висновки суд вважає, що оскаржуваний наказ в частині позивачки відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, обставини та підстави зарахування у розпорядження з виключенням зі списків особового складу та звільненням з займаної посади, встановлені та доведені відповідачем, підстав для його скасування судом не встановлено.

Оскільки судом не встановлено правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного в частині позивача наказу (основна вимога), то у суду відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги, як то зобов`язання відповідача поновити позивача на раніше займаній посаді.

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують та не потребують детальних відповідей.

При цьому суд звертає увагу, що ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява №16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява №30850/11, пункт 43). Разом з тим, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведені доводи та обґрунтування, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Львівський військово-медичний клінічний центр клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України, НОМЕР_1 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 31.10.2025.

СуддяКрутько Олена Василівна