Справа № 826/252/16
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2025 року м. Рівне №826/252/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамаюн"
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамаюн» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 25.05.2015 року № яким ТОВ «Гамаюн» визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 301252,50 грн., з яких: за основним платежем 241002,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 60250,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 25.05.2015 року № яким ТОВ «Гамаюн» визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 324521,25 грн., з яких: за основним платежем 259617,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 64904,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Гамаюн» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «Мікас Плюс», ТОВ «Компанія «Астілон» та ТОВ «Аліас Інвест», за результатами якої, складено акт № 2892/26-51/22-03/31610879 від 12.05.2015, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентами позивача: ТОВ «Компанія «Астілон» та ТОВ «Аліас Інвест» підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності ТОВ «Гамаюн» та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.

Крім того, позивач вказує, що у частині господарських операцій з ТОВ «Мікас Плюс», вирішив скористатись процедурою податкового компромісу, у зв`язку із чим, подав відповідні уточнюючі розрахунки № від 14.04.2015 виправлення за період вересень 2013 року, № від 14.04.2015 виправлення за період квітень 2013 року, № від 14.04.2015 виправлення за період лютий 2013 року, № від 14.04.2015. Уточнюючі розрахунки були подані за допомогою системи електронного документообігу, що підтверджується відповідними квитанціями. Суми, визначені податковим компромісом, перераховані платіжними документами: №8029 від 14.04.2015 на суму 8000,00 грн, №8031 від 15.04.2015 на суму 8000,00 грн.

Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірність та є підставою для скасування.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що господарські взаємовідносини ТОВ «Гамаюн» з контрагентами не направлені на реальне настання правових наслідків, надані під час перевірки первинні бухгалтерські документи не є достовірними доказами факту поставки товарів (надання послуг) позивачу, адже сам факт наявності у позивача податкової/видаткової накладної не є безумовним доказом реальності господарських операцій. Позивачем не доведено, що господарські операції між позивачем та контрагентами мали, реальний зміст, а первинні документи надані до перевірки свідчить про їх формальне складення без наявності мети повно та всебічно фіксувати здійснювану господарську операцію. Крім того, відповідач звертає увагу на кримінальні провадження: 1) за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Мікас Плюс» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Відповідач, вважає дії податкового органу щодо проведення перевірки та викладені висновки в акті перевірки № 2892/26-51/22-03/31610879 від 12.05.2015 відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2016 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду на 30.05.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2017 зупинено провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамаюн» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до набрання законної сили рішенням по справі № 826/15624/15.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 для розгляду справи №826/252/16 визначено суддю Махаринця Д.Є.

У зв`язку з відстороненням від посади Рівненського окружного адміністративного суду судді Махаринця Д.Є., вказану справу передано для повторного розподілу до автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до проведеного повторного 17.09.2025 автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу передано на розгляд судді Зозулі Д.П.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 поновлено провадження у справі. Прийнято до провадження адміністративну справу №826/252/16 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамаюн" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Замінено відповідача у справі Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011). Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 09.12.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамаюн" () зареєстровано юридичною особою з 10.09.2001, номер запису 0002041 від 02.03.2005, основний вид економічної діяльності: 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 24.04.2015 по 30.05.2015 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Гамаюн» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Мікас Плюс», ТОВ «Компанія «Астілоп» та ТОВ «Аліас Інвест» за період з 01.01.2013 року по 31.03.2015 року, за результатами якої складено акт № 2892/26-51/22-03/31610879 від 12.05.2015.

Відповідно до висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Гамаюн»:

1) пп.138.1. п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.98 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення податку на прибуток за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 у сумі 241002,00 грн.;

2) п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на 259617,00 грн.

На підставі акту перевірки № 2892/26-51/22-03/31610879 від 12.05.2015 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.05.2015 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу з податку на прибуток у розмірі 301252,50 грн. (за основним платежем - 241002,00грн., за штрафними санкціями 60250,50 грн.).

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу з податку на додану вартість у розмірі 324521,25 грн. (за основним платежем 259617,00 грн., за штрафними санкціями 69904,25 грн.).

Позивач, у частині взаємовідносин із ТОВ «Мікас Плюс», вирішив скористатись процедурою податкового компромісу, у зв`язку із чим, подав відповідні уточнюючі розрахунки № від 14.04.2015 виправлення за період вересень 2013 року, № від 14.04.2015 виправлення за період квітень 2013 року, № від 14.04.2015 виправлення за період лютий 2013 року, № від 14.04.2015.

Уточнюючі розрахунки були подані за допомогою системи електронного документообігу, що підтверджується відповідними квитанціями.

Суми, визначені податковим компромісом, перераховані платіжними документами: №8029 від 14.04.2015 на суму 8000,00 грн, №8031 від 15.04.2015 на суму 8000,00 грн.

Позивачем 13.05.2015 було отримано лист відповідача № 4532/10/26-51-15-01-121 від 27.04.2015 (який був відправлений на адресу позивача 08.05.2015), з повідомленням, що оскільки уточнюючий розрахунок подано без заяви та опису господарських операцій щодо досягнення податкового компромісу в рамках визначених підрозділом 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не може бути розглянутий.

При цьому, відповідач посилається на Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України №13 від 17.01.2015.

За результатами розгляду скарг позивача щодо дій посадових осіб ДПІ у Дарницькому районі платником податків отримані листи Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.06.2015 №8929/10/26-15-22-02-18 та Державної фіскальної служби України від 05.08.2015 №16422/6/99-99-22-04-01-15, за змістом яких, посадовими особами ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві безпідставно відмовлено у розгляді питання щодо досягнення податкового компромісу з урахуванням отримання зазначених уточнюючих розрахунків та зафіксовано недотримання останніми вимог пункту 3 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «Гамаюн» мало взаємовідносини з ТОВ «Компанія «Астілон», ТОВ «Аліас Інвест».

Так, між позивачем та ТОВ «Компанія «Астілон» укладено договір купівлі-продажу від 28.08.2018 року № 28/08/14-1, згідно якого ТОВ «Компанія «Астілон» поставляло для ТОВ «Гамаюн» меблеву фурнітуру та комплектуючі, що вказані у специфікації.

На виконання умов даного договору ТОВ «Компанія «Астілон» надало позивачу видаткові накладні № АС-0000189 від 29.08.2014 року, № АС-0000192 від 27.10.2014 року, № АС-0000115 від 20.10.2014 року, товарно-транспортні накладні № 4985 від 29.08.2014, № 5012 від 27.10.2014, № 5001 від 20.10.2014 та податкові накладні № 189 від 29.08.2014 року, № 115 від 20.10.2014 року, № 153 від 27.10.2014 року на загальну суму 376000,00 грн., в тому числі з ПДВ 62666,66 грн.

Також, між позивачем та ТОВ «Аліас Інвест» укладено контракт № 11/08-2 від 11.08.2014 року на створення (розробку) та комплектацію спортивним обладнанням закладів освіти.

На виконання умов даного договору ТОВ «Аліас Інвест» надало позивачу акт прийому передачі опитних зразків продукції № 1 від 28.08.2015 року, видаткову накладну № АІ-0000110 від 28.08.2015, товарно-транспортну накладну № 00005 від 28.08.2015 та податкову накладну № 118 від 20.08.2014 року на загальну суму 300000,00 грн., в тому числі з ПДВ 50000,00 грн.

Розрахунки за даними договорами проведено у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок.

Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.

Згідно п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У відповідності до ст. 134 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно до п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно до п.192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та одержувача підлягають відповідному коригуванню.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку:

-з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно п. 1 ст. 142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: "назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції".

Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704) (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «;Про зовнішньоекономічну діяльність», «;Про транзит вантажів», «;Про автомобільний транспорт», «;Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що договір перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентується обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язку та відповідальність сторін щодо їх додержання. Даними Правилами передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.6 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб`єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов`язковою.

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приймаючи рішення по суті спору суд виходив з наступного.

Як було встановлено судом, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини, зокрема з ТОВ «Мікас Плюс», ТОВ «Компанія «Астілон», ТОВ «Аліас Інвест».

Позивачем укладено з контрагентами угоди, за змістом яких, як стверджує позивач, позивачу було надано товари (послуги), а саме - поставка товару (меблеву фурнітуру та комплектуючі), виконання розроблення та комплектації спортивним обладнанням навчальних закладів.

Позивач стверджує, що ним правомірно протягом серпня, вересня, листопада 2014 року було перераховано ТОВ «Компанія «Астілон», ТОВ «Аліас Інвест» кошти за надання послуг та поставку товару, правомірно віднесено перераховану суму до витрат виробництва, а суму ПДВ - до податкового кредиту.

При цьому, позивач стверджує, що вказані підприємства надали позивачу товари та послуги, які пов`язані з господарською діяльності позивача.

Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, з огляду на наступне.

До матеріалів справи залучено надані позивачем копії акту приймання - передачі опитних зразків, видаткові накладні, товарно-транспортні та копії платіжних доручень про проведення розрахунків.

Проте, позивачем не надано суду доказів фактичної комплектації спортивним обладнанням навчальних закладів безпосередньо ТОВ «Аліас Інвест», а також доказів економічної доцільності укладання договору між позивачем і ТОВ «Компанія «Астілон».

Крім того, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ «Компані «Астілон», позивачем до матеріалів справи надано договір купівлі-продажу № 28/08/14-1 від 28.08.2014 та товарно-транспортні, видаткові та податкові накладні.

Проте, матеріали справи не містять доказів оприбуткування даної продукції на склад або реалізації (використання) ТМЦ на користь третіх осіб без оприбуткування на складі.

Також, до матеріалів справи позивачем не надано довіреностей на отримання товару, будь-яких доказів його переміщення.

Щодо взаємовідносин ТОВ «Гамаюн» з ТОВ «Мікас Плюс», то суд зазначає наступне. З акту перевірки та наданих первинних документів вбачається, що при проведенні аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, податкового кредиту та податкового зобов`язання відповідного періоду, відображених у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатка 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 не встановлено суть поставлених товарів робіт/послуг між ТОВ "Гамаюн" () та ТОВ «Мікас Плюс» (), ТОВ «Компанія «Астілоп» () та ТОВ «Аліас Інвест» ().

При проведені перевірки використана постанова капітана податкової міліції Гончарової О.М. СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві від 10.02.2015 про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ "ГАМАЮН" (), в якій зазначено наступне, що у провадженні першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у місті Києві знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесені до ЄРДР за №0000052 від 21.03.2014, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.27; ч.3 ст.212 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що протягом 2012-2014 років невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи від імені ТОВ «Мікас Плюс» (код 38148234), па території міста Києва, здійснювали пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки, втому числі ТОВ "Гамаюн" (). У відповідності до реєстраційних документів, директором ТОВ «Мікас Плюс» значиться громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана як свідок громадянка ОСОБА_1 , показала, що вказане підприємство було зареєстроване на її ім`я за грошову винагороду, фінансово-господарську діяльність вона ніколи не проводила та не мала наміру проводити. Банківські рахунки вказаного підприємства не відкривала та не керувала ними, нікого на це не уповноважувала. Жодних документів, що свідчать про фінансово-господарську діяльність ТОВ «Мікас Плюс» не готувала та не підписувала, товарів, робіт, послуг в адресу інших суб`єктів господарської діяльності не поставляла.

Підсумовуючи наведене вище, суду слід зазначити, що формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

На переконання суду, наявність у замовника (позивача) первинних документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та віднесення до валових витрат, зокрема, укладених договорів, податкових накладних, не є безумовною підставою для віднесення до валових витрат та включення до податкового кредиту витрат на придбання послуг, оскільки податковий орган довів, що наведені в таких документах відомості не відповідають дійсності.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Доводи ТОВ «Гамаюн» наведені в адміністративному позові не спростовують самого факту встановлених порушень та не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Належних доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги позивача до суду не надано.

Також, суд враховує, що для даних податкового обліку преюдиційне значення має не те, про що сторони домовилися, а те, що вони вчинили, тобто не зміст зобов`язання, а його фактичне виконання.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою і для формування податкового обліку платника податків.

Отже, судом не встановлено надходження товару, що має індивідуально визначені ознаки, та виконання послуг саме від заявлених у спорі контрагентів, подальший рух товару, у тому числі переміщення до третіх осіб чи його використання при виготовленні власної продукції.

Відсутність належного підтвердження здійсненої господарської операції або її нездійснення із штучним складанням первинних документів свідчить про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.

Також, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті № 2892/26-51/22-03/31610879 від 12.05.2015.

Щодо тверджень позивача про протиправну бездіяльність відповідача у частині застосування податкового компромісу в частині поданих уточнюючих розрахунків, то суду слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 5 п. 92 розділу ХХ Податкового кодексу України платник податків сплачує податкові зобов`язання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобов`язань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

Так, з матеріалах справи відсутні докази щодо узгодження зобов`язань визначених у вказаних уточнюючих розрахунках, а тому вказані твердження відхиляються судом, як необґрунтовані.

За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамаюн» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамаюн" (вул.Північно-Сирецька,3 (Завод "Квазар"),Київ 136,04136, ЄДРПОУ/РНОКПП 31610879)

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116, ЄДРПОУ/РНОКПП 44116011)

Суддя Д.П. Зозуля