Справа № 640/23504/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2025 року м. Рівне №640/23504/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПенсійного фонду України
визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Пенсійного Фонду України № 2800-03202-8/30653 від 20.09.2020 щодо посилання на Постанову Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.200 №520/1800/2020.

- зобов`язати відповідача повідомити Головне управління ПФУ в Київській області про недопустимість застосовування Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 (зі змінами) при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.200 №520/1800/2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що наведені відповідачем у спірній відповіді покликання на постанову КМУ від 05.11.2014 №637 не врегульовують порядок виконання судового рішення, а тому такі посилання є безпідставними і не можуть слугувати підставою для не виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №640/23504/20, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що надання Пенсійним фондом України відповіді на запит Позивача у спосіб встановлений законом при цьому з посиланням на діючі нормативні-правові акти, зокрема, якими керується Фонд у своїй діяльності, є правомірним. Позивач фактично не погоджується зі змістом наданої відповіді, при цьому незгода заявника з відповіддю, не свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2022 справу прийнято до провадження судді Качура І.А. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2025 року для розгляду справи №640/23504/20 визначено суддю В.В. Щербакова.

Ухвалою судді від 11.03.2025 справу прийнято до провадження судді Щербакова В.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивача повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до вимог статті 130 КАС України.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є пенсіонером за віком.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.01.2020 року № 6334- фактичним місцем проживанням позивача як ВПО є: АДРЕСА_2 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 18 березня 2020 у справі №520/1800/2020, яке набрало законної сили 07.08.2020 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дій.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з лютого 2017 року по лютий 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за період з лютого 2017 року по лютий 2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_1 , 17.09.2020 направив запит на отримання публічної інформації до Пенсійного фонду України, в якому просив надати:

- інформацію про розмір заборгованості, нарахованої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду 18 березня 2020 у справі №520/1800/2020

- докази нарахування та виплати заборгованості

- причини невиконання рішення суду

Листом від 20.09.2020 №2800-030202-8/30653 Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України проінформовано заявника, що ПФ України не є органом, який здійснює призначення, перерахунок та виплату пенсії, тому не є належним розпорядником інформації. В контексті вказано, ОСОБА_1 повідомлено, що запит направляється до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Додатково повідомлено «… реалізація прав на пенсійне забезпечення осіб, які змушені залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації тощо, здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до пенсійного законодавства України, Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) (далі - Постанова 637).

Згідно пункту 1 Постанови 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 14, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань.

На виконання судових рішень, які містять зобов`язання щодо поновлення нарахування та виплати пенсій, територіальні органи Пенсійного фонду України відновлюють виплату пенсії та здійснюють нарахування коштів за періоди, вказані у судових рішеннях.

Кошти, нараховані пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб за періоди, вказані у судових рішеннях, що обліковуються територіальними органами Пенсійного фонду України, буде виплачено на умовах окремого порядку, після прийняття його Кабінетом Міністрів України та внесення відповідних змін до бюджетного законодавства України.».

Вважаючи посилання відповідача у своїй відповіді на норми постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» такими, що не гуртуються на чинному законодавстві, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зауважу наступне.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Деталізацію наведене право отримало у Законі України «Про звернення громадян». Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону. Тому він є спеціальним у цій сфері, але ним не вичерпується поняття «спеціальний закон», що вживається у частині другій статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що це заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює відносин зі створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №359/6551/17 (адміністративне провадження № К/9901/51067/18).

З аналізу змісту запиту позивача від 17.09.2020 вбачається, що надання відповіді на питання, які у них ставляться, а саме - щодо порядку виконання судових рішень за переліком не є заздалегідь зафіксованими будь-якими засобами, а тому не підпадають під поняття «публічна інформація» згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян».

Зокрема, в листі від 20.09.2020 Пенсійний фонду України повідомив позивача, що запит направляється до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Поряд з цим, у відповіді на запит, відповідачем вказані посилання на норми Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788).

Суд зазначає, що фактично обґрунтування позовних вимог зводиться до незгоди в застосуванні при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 №520/1800/2020 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637.

Суд зазначає, що відповідач, як центральний органу виконавчої влади, у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому ПФУ не наділене правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно - правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

При цьому, суд не надає правову оцінку вказаній постанові №637, оскільки остання не є предметом позову, що розглядається.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Наведені доводи позивача стосуються безпосередньо виконання судового рішення в іншій справі, учасником якої не є Пенсійний фонду України та який, відповідно, не може відповідати за правильність / неправильність виконання рішення суду.

Втім, суд вважає за доцільне зауважити, що адміністративним процесуальним законодавством передбачено спеціальний інститут судового контролю (ст.ст. 382, 383 КАС України), метою якого є саме забезпечення ефективного захисту прав позивача, захищених судом, та реального виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Тобто, невиконання відповідачем чи його територіальним органом рішення суду в іншій справі може бути підставою для застосування процесуальних важелів, передбачених інститутом судового контролю, але не є підставою для звернення з новим позовом на захист тих самих прав, які вже захищені судом.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд зазначає, що звернення вважається розглянутим, якщо розглянуто по суті всі порушені у ньому питання, незгода заявника з відповіддю не свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян»

Аналогічні висновки, викладені і в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №520/3571/17.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9,м. Київ,01601, )

Суддя В.В. Щербаков