Справа № 520/8986/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 р. Справа № 520/8986/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г.) від 31.07.2025 по справі № 520/8986/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника згідно до п. 2 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.02.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з дня звернення 29.10.2022 відповідно до відповідно до п. 2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.02.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про призначення пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника пенсію з дати її звернення із заявою - 29.10.2022 відповідно до відповідно до п. 2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України № 2262-ХІІ.Згідно матеріалів пенсійної справи був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Виплату пенсії припинено з 01.10.2010 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01.10.2010 ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника, відповідно до п. "а" ст. 30 Закону № 2262-ХІІ на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за померлого батька ОСОБА_4 . Виплата пенсії в разі втрати годувальника здійснюється на ОСОБА_3 після досягнення отримувачем 18 років. З 21.05.2019 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. З 08.01.2025 ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років в розмірі 51% грошового забезпечення (вислуга років 26), після звільнення зі служби на підставі подання Національної гвардії України та особистої заяви, на умовах Закону № 2262-ХІІ. Вказує, що на момент смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ, їй була надана відпустка без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку, з 10.08.2010 по 10.02.2011, а особою з інвалідністю вона була визнана лише з 21.05.2019. На момент смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 особою з інвалідністю визнана не була, та віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV не досягла.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечувала, просить рішення залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 20.12.2003 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

До смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 по 30.09.2010.

29.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням від 11.11.2022 відмовило у призначенні пенсії у разі втрати годувальника. Відмова мотивована тим, що в наданих документах відсутня довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування на утриманні або рішення суду про перебування на утриманні, а відтак підстава для призначення пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника відсутня.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду ввід 13.02.2023 по справі № 520/10928/22адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.11.2022р., прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.10.2022р. на призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб";

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_1 в 2019 році, на пенсію в разі втрати годувальника згідно норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з дня звернення - 29.10.2022р. та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

За результатом повторного розгляду вказаної заяви було прийнято рішення від 21.02.2025, яким відмовлено в призначення пенсії у разі втрати годувальника. Підставою такої відмови стало те, що до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 не додала документ, (рішення суду), яке би підтверджувало, що вона втратила джерело засобів до існування відповідно до даних її трудової книжки, вона працювала, а отже вірогідно мала джерело до існування та висновку Медико-соціальної експертної комісії про встановлення причин смерті, а також відсутня довідка (рішення суду), уповноважених органів з місця проживання про перебування на утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належить до категорії непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника. Відповідно до пункту "б" частини четвертої статті 30 Закону України № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія в такому випадку призначається незалежно від факту перебування на утриманні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

За приписами частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, відповідно до частини першої та другої статті 38 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.3 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також, надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Згідно з п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказу МВС України в Харківській області № 39о/с від 14.06.2006 ОСОБА_1 надана частково оплачувальна відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, з 02.06.2006 по 10.02.2009; згідно наказу МВС України в Харківській області № 17о/с від 16.04.2009 ОСОБА_1 надана відпустка без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 років 6 місяців, з 11.02.2009 по 10.08.2009; згідно наказу МВС України в Харківській області № 32 о/с від 10.06.2010 ОСОБА_1 надана відпустка без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку, з 10.08.2009 по 10.02.2010; згідно наказу МВС України в Харківській області № 36 о/с від 01.07.2010 ОСОБА_1 надана відпустка без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею 4 років 6 місяців, з 11.02.2010 по 10.08.2010; згідно наказу МВС України в Харківській області № від 30.09.2010 ОСОБА_1 надана відпустка без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку, з 10.08.2010 по 10.02.2011.

14 січня 2011 року позивачка звільнилася з органів внутрішніх справ, що підтверджується записом № 14 у трудовій книжці серії НОМЕР_3 .

Таким чином, починаючи з 11 лютого 2009 року, позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення, що свідчить про відсутність самостійного доходу. У цей період вона фактично перебувала на повному утриманні свого чоловіка - пенсіонера II групи інвалідності. Після смерті чоловіка позивачка втратила єдине джерело засобів до існування.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка належить до категорії непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 по справі № 520/8986/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко