Справа № 826/15004/15
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року № 826/15004/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом директора Державного підприємства «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Директор Державного підприємства «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» ОСОБА_1 , (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Козельщинського відділення Кременчуцької об`єднаної податкової інспекції ДФС України (далі - відповідач-2), в якому просив:

- визнати бездіяльність Державної фіскальної служби України частині розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ, проведення люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2;

- визнати незаконними та скасувати постанови щодо стягнення штрафів з директора Новогалещенської біофабрики ОСОБА_1 від 06.04.2015 № РН 398642, від 19.05.2015 № РН 398660, від 20.02.2015 № РН 398627, від 17.06.2015 № РН 398676.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що 29 липня 2011 року та 30 липня 2011 року, під керівництвом та за сприяння посадових осіб Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ з поля площею 106 га., належного Державній Новогалещинській біологічній фабриці, було незаконно пограбовано та вивезено до фермерського господарства ПСП «Солоницьке» урожай ячменю. Жодних документів, які б надавали право проводити дії з вилучення урожаю, належного Державній Новогалещинській біологічній фабриці, надано не було. На думку позивача, дії посадових осіб Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ є зловживанням владою та службовим становищем.

Позивач зазначає, що для вжиття заходів щодо незаконного вилучення зерна, що належить державі, було подано низку заяв і скарг на незаконні дії посадових осіб Кременчуцької ОДПІ, Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ до Державної фіскальної служби України. Позивач вказує, що у зв`язку з бездіяльністю ДФС, врожай не повернуто Державній Новогалещинській біофабриці і сума вилученого врожаю не зарахована в суму податків, сплачених Державною Новогалещинською біофабрикою.

Крім того, позивач зазначає, що ДФС проігноровані скарги про неприйняття декларацій та звітів начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 , які подавалися Державною Новогалещинською біофабрикою з липня 2011року, тобто з моменту подання скарг на вилучений ними врожай. У 2013 році начальник Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 теж робив спробу вилучити врожай, керівництво біофабрики відстояло своє майно, але знову ДФС залишило ОСОБА_2 на посаді начальника.

Позивач вказує, що в березні 2015 року ним були подані скарги до ДФС України про проведення люстрації та звільнення з посади держслужбовця ОСОБА_2 , який зловживає владою і службовим становищем та чинить постійний тиск на Державну Новогалещинську біофабрику та директора ОСОБА_1 Однак, Державною фіскальною службою України були проігноровані скарги ОСОБА_1 і тиск на ОСОБА_1 з боку начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 збільшився шляхом видання постанов та стягнення штрафів у великих розмірах особисто з ОСОБА_1 . Причому ніякі документи від Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ позивачу не надсилались.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 у задоволенні адміністративного позову директора Державного підприємства «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 апеляційну скаргу директора Державного підприємства «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 у справі № 826/15004/15 було залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.11.2019 касаційну скаргу директора Державного підприємства «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 у справі №826/15004/15 було скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Державної фіскальної служби України в частині розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщицького віділення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції ДФС у Полтавській області, проведення люстрації та звільнення начальника Козельщицького віділення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції ДФС у Полтавській області ОСОБА_2 Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 у справі № 826/15004/15 було залишено без змін.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Донця В. А. від 02.12.2019 прийнято справу до свого провадження на новий розгляд та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Правонаступником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ - Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що наказом ДФС ОСОБА_2 звільнено в порядку переведення для подальшої роботи у Кременчуцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області. Також, за результатами перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, визначені частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Крім того, ОСОБА_2 11.10.2016 було звільнено з посади начальника відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб у зв`язку зі скороченням штату.

Також представник відповідача зазначив, що Кременчуцьку ОДІ ГУ ДФС у Полтавській області (правонаступник Козельщинського відділення Кременчуцької ОДП) реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ДФС у Полтавській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296; ГУ ДФС у Полтавській області реорганізовується шляхом приєднання до ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537.

Ухвалою суду від 10.02.2020 замінено відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України, Козельщинське відділення Кременчуцької ОДПІ замінено на правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області.

Позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог від 12.01.2021, в якій просив:

- визнати бездіяльність Головного управління ДПС у Полтавській області та Державної податкової служби України в частині розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ, несвоєчасне проведення люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 яка є втручанням у господарську діяльність, небезпечною і загрожує порушенням власності Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" установленому порядку управління державним підприємством;

- визнати незаконними та скасувати в повному обсязі постанову від 06 04 2015 серії PH № 398642, від 19.05.2015 PH № 398660, від 20.02.2015 PH № 398627, від 17.06.2015 PH № 398676 стосовно штрафів з директора Державної Новогалещинської біофабрики ОСОБА_1 оскільки управління державним підприємством здійснювалось в умовах збитків, нанесених керівником, призначеним відповідачами;

- відшкодувати збитки, нанесені бездіяльністю Головного управління ДПС у Полтавській області та Державної податкової служби України.

Ухвалою суду від 13.01.2021 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління ДПС у Полтавській області та Державної податкової служби України в частині розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ, несвоєчасне проведення люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 яка є втручанням у господарську діяльність, небезпечною і загрожує порушенням власності Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" установленому порядку управління державним підприємством.

Ухвалою суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Окружним адміністративним судом міста Києва було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДПС у Полтавській області проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, зокрема, що відповідно інформаційних систем ДПС України та відомостей, отриманих від Козельщинської ДПІ, на спростування тверджень, викладених у п. 1.3 пояснень позивача від 03.11.2020, відсутня інформація щодо подання в електронному або паперовому вигляді до контролюючого органу в 2012 році Державним підприємством «Державна Новогалещинська біофабрика» (п.н. 30031326) Податкової деклараці з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2010 рік з типом документа «уточнюючий».

Також відповідач зазначив, що листами Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ направлялись на адресу Державного підприємства «Державна Новогалещинська біофабрика» повідомлення про невизнання податкових декларацій з плати за землю за 2010, 2011 та 2013 роки.

Також представник відповідача зазначив, що у вересні 2015 року ОСОБА_2 було звільнено в порядку переведення для подальшої роботи у Кременчуцькій ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області. Відповідно до довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, визначені ч. 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади». Крім того, ОСОБА_2 11.10.2016 було звільнено з посади начальника відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб у зв`язку зі скороченням штату.

В подальшому, в судовому засіданні 26.04.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-ІХ було постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва. Крім того установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 справу № 826/15004/15 прийнято до свого провадження суддею Діскою А. Б. та продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 04.01.2024 було вирішено витребувати у сторін додаткові докази по справі.

Від Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання вимог ухвали суду надійшли письмові пояснення та подано додаткові докази по справі.

Позивачем вимоги суду не були виконані.

Ухвалою суду від 14.03.2025 було повторно витребувано у директора Державної Новогалещенської біофабрики ОСОБА_1 письмові пояснення.

Станом на час розгляду справи від позивача письмові пояснення до суду не надходили.

Ухвалою суду було повернуто заяву позивача про уточнення позовних вимог від 14.04.2021.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в частині скасованої Верховним судом постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 щодо визнання бездіяльності Головного управління ДПС у Полтавській області та Державної податкової служби України в частині розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ, несвоєчасне проведення люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається судом з матеріалів справи, Кременчуцькою об`єднаною ДПІ Полтавської області було направлено листа Директору ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» ОСОБА_1, в якому повідомляє на лист від 10.06.2013, що у зв`язку з невизнанням поданих позивачем звітних та нових звітних податкових декларацій з плати за землю за 2010,2011,2013 роки (доставлені поштою вх № 878/10 від 13.06.2013) як податкових згідно ст. 48 Податкового кодексу України та п.п.4.8 п.4 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп`ютерної обробки податкової звітності платників податків немає підстав для перерахунку земельного податку, задекларованого ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика».

Цим листом було запропоновано подати уточнюючі декларації з плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 141 Т. 4).

Директором Державної Новогалещинської біологічної фабрики ОСОБА_1 було подано до Головного управління ДФС у Полтавській області скаргу від 30.07.2015 № 133, в якій просив провести люстрацію і звільнити заступника начальника Кременчуцької ОДПІ, начальника Козельщинського відділення ОСОБА_2 (а.с. 14-22 Т. 3).

Наказом ДФС від 15.09.2015 № 2937-о ОСОБА_2 звільнено в порядку переведення для подальшої роботи у Кременчуцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

Листом, зокрема, від 06.11.2015 № 12485/10/16-03-04 Кременчуцька ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області надала відповідь на запит позивача від 27.10.2015 про те, що станом на час надання відповіді інформація про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надходила. Станом на 06.11.2015, ОСОБА_2 переведений на посаду з меншим обсягом роботи та з 01.10.2015 працює начальником відділу місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області (а.с. 91-92 Т. 4).

Відповідно до довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, визначені частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Згідно наказу Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 04.10.2016 № 185-о «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 звільнено 11.10.2016 з посади начальника відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб у зв`язку зі скороченням штату.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідачів щодо розслідування скарг про вилучення врожаю, неприйняття звітності начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ, несвоєчасним проведенням люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» (надалі - Закон, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В свою чергу, статтею 16 Закону визначено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу.

Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.

Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу.

Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України (ст. 17 Закону).

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Частиною 1 статті 20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, згаданим вище Законом передбачено обов`язок адресатів звернень об`єктивно і вчасно розглядати їх у строк, що не може перевищувати 45 днів, та повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону, його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Як зазначалось судом вище, ухвалами суду від 04.01.2024 та 14.03.2025 позивача було зобов`язано подати наступні письмові пояснення, щодо того:

- які саме скарги (із зазначенням дат та номерів, за наявності) про вилучення врожаю у Державної Новогалещенської біофабрики не було розглянуто відповідачем;

- яку саме звітність та за які періоди начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ не прийнято від Державної Новогалещенської біофабрики.

Вказані ухвали направлялись позивачу засобами поштового зв`язку та на електронну адресу, однак, станом на час розгляду справи, позивачем вимоги ухвал суду не були виконані.

Суд наголошує, що частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог. Тобто позовні вимоги мають окреслювати конкретні межі предмету спору, за які суд не може вийти. Зокрема мають бути чітко зазначені, які конкретні дії, рішення або бездіяльність відповідача оскаржується позивачем, що має вчинити суб`єкт владних повноважень для відновлення прав позивача. Позовні вимоги не можуть носити загальний, абстрактний характер, оскільки в такому разі суд позбавлений можливості всебічно, повно і об`єктивно вирішити справу.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, наприкінці липня 2011 року під керівництвом, без жодних відповідних документів на вилучення врожаю та, за сприяння посадових осіб Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ з поля площею 106 га., належного Державній Новогалещинській біологічній фабриці, було незаконно пограбовано та вивезено урожай ячменю. На думку позивача, дії посадових осіб Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ є зловживанням владою та службовим становищем.

При цьому, позивач вказує, що для вжиття заходів щодо незаконного вилучення зерна, що належить державі, було подано низку заяв і скарг на незаконні дії посадових осіб Кременчуцької ОДП, Козельщинського відділення Кременчуцької ОДІ до Державної фіскальної служби України. Однак, врожай не повернуто Державній Новогалещинській біофабриці і сума вилученого врожаю не зарахована в суму податків, сплачених Державною Новогалещинською біофабрикою.

Однак, позивачем ані в позовній заяві, ані в прохальній її частині не зазначено які ж саме скарги не були розглянуті відповідачем.

Також позивач вказує, що ДФС були проігноровані скарги про неприйняття декларацій та звітів начальником Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2, які подавались Державною Новогалещинською біофабрикою з липня 2011 року, тобто з моменту подання скарг на вилучений врожай.

Водночас, позивачем не було зазначено, які саме скарги були проігноровані відповідачем, які декларації та звіти не були прийняті. У свою чергу, посилання позивача на бездіяльність відповідача - 1, що виразилась у неприйнятті звітності начальником Козельщинського відділення кременчуцької ОДПІ, документально не підтверджена, оскільки позивачем, у тому числі, не надано доказів відмови контролюючого органу у прийнятті уточнених декларацій, що унеможливлює встановлення судом наявності порушеного права позивача у публічно-правових відносинах, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, оскільки позивач вимоги суду не виконав, суд позбавлений можливості з`ясувати обставини, не розглядом яких саме скарг та неприйняттям яких декларацій та звітів були порушені права позивача.

З огляду на викладене, позивачем не було доведено порушень податкових органів у частині визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду скарг, звернень позивача та неприйняття декларацій.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку наявності в діях відповідача ознак кримінального правопорушення, позивач не позбавлений права на звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів у порядку кримінального процесуального законодавства України.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності про несвоєчасне проведення люстрації та звільнення начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Статтею 5 вказаного закону передбачено, що органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

Міністерство юстиції України не пізніше ніж протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом утворює дорадчий громадський орган з питань люстрації при Міністерстві юстиції України для забезпечення здійснення громадського контролю за процесом очищення влади (люстрації), до складу якого повинні входити представники засобів масової інформації та представники громадськості.

Міністерство юстиції України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом розробляє та подає на затвердження Кабінету Міністрів України:

1) перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону, згідно з їх компетенцією;

2) порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом;

3) план проведення перевірок по кожному органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підприємству, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, відповідно до черговості, визначеної частиною шостою цієї статті.

Пунктом 4 ст. 5 Закону «Про очищення влади» передбачено, що організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Згідно з Планом проведення перевірок, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р перевірка проводиться стосовно:

Голови ДФС, його першого заступника та заступників, посадових і службових осіб апарату ДФС, керівників територіальних органів ДФС, їх перших заступників та заступників - у листопаді 2014 року - січні 2015 року;

керівників структурних підрозділів апаратів міністерств, керівників та заступників керівників територіальних органів міністерств - у березні-травні 2015 року;

посадових і службових осіб територіальних органів ДФС - у квітні 2015 року - червні 2016 року;

посадових і службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади та органів місцевого самоврядування - у червні 2015 року - грудні 2016 року.

Так, ДФС України на виконання Закону України «Про очищення влади» та Плану винесено наказ від 24 лютого 2015 року № 117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно посадових і службових осіб Міндоходів» (наказ № 117 оприлюднено на офіційному веб-порталі ДФС та на субсайтах територіальних органів ДФС).

Так, згідно з наказом №117 розпочато перевірку відповідно до Закону стосовно керівників структурних підрозділів апарату Міндоходів - з 2 березня 2015 року; стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників територіальних органів Міндоходів у Київській, Кіровоградській, Луганській, Львівській, Миколаївській, Одеській, Полтавській, Рівненській, Сумській областях та МГУ Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників - з 23 березня 2015 року.

Як вбачається судом з матеріалів справи, наказом ДФС від 15.09.2015 № 2937-о ОСОБА_2 звільнено в порядку переведення для подальшої роботи у Кременчуцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

Відповідно до довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», складеної у лютому 2016 року, до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, визначені частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Згідно наказу Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 04.10.2016 № 185-о «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 звільнено 11.10.2016 з посади начальника відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб у зв`язку з скороченням штату.

Як зазначалось судом вище, ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди саме його правам та інтересам оскаржуваною бездіяльністю щодо проведення перевірки чи несвоєчасного проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 чи несвоєчасності її проведення або звільнення.

Тобто, станом на момент подання позову та розгляду справи судом, позивачем жодного доказу на підтвердження настання можливих негативних наслідків несвоєчасного проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 чи його звільнення для Директора Державної Новогалещенської біофабрики ОСОБА_1 суду надано не було.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Такий підхід відповідає проявам верховенства права, що не обмежується лише законодавством, а містить і інші соціальні регулятори, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Всі ці елементи права відповідають ідеології справедливості, що значною мірою відображені у ст. 3, 6, 8, 55 Конституції України.

Гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. При цьому необхідно наголосити, що покарання винної особи не входить до мети захисту права у публічно-правових відносинах, а тому не входить до складу способу захисту права.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідачів щодо здійснення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно начальника Козельщинського відділення Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2, не порушують прав Директора Державної Новогалещенської біофабрики ОСОБА_1.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено порушення податковими органами його прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову директора Державного підприємства «Державна Новогалещенська біофабрика» ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.