Справа № 420/4018/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4018/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 37 від 05.08.2024 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 27.07.24 р.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, зарахувавши до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986 р. за заявою від 27.07.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.07.2024р. вона звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. 05.08.2024р. ГУ ПФУ в Херсонській області винесено рішення № 37 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років. Згідно прийнятого рішення відповідачем до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017 не зараховано періоди роботи, за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986, оскільки зазначене у трудовій книжці ім`я позивачки " ОСОБА_2 " (мовою оригіналу), не відповідає даним паспорту заявниці НОМЕР_2 від 27.05.1997 виданому Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області, де зазначене ім`я - " ОСОБА_2 " (2 сторінка паспорта).

Також, у рішенні зазначено, що для призначення пенсії заявником до заяви не в повному обсязі був наданий паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 27.05.1997, виданий Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області - відсутні 6-7 сторінки паспорта (інформація про вклеєну нову фотокартку при досягненні 45-річного віку).

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії незаконними, а прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років неправомірним.

Позивач посилається на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, згідно якого пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 викладений у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

Рішенням від 04.06.2019 № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII. Конституційний Суд України вказав, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Позивач вважає, що з 04.06.2019 пенсія за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років.

Позивач посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Позивач вважає, що вона має право на призначення пенсії за вислугою років на умовах пункту е статті 55 Закону № 1788-XII за наявності спеціального стажу роботи - не менше 25 років.

Позивач посилається на ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивач вважає, що розбіжності у написанні імені заявниці є формальною причиною для відмови у призначенні пенсії. Обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів. Позивач посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Ухвалою судді від 11.02.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.

25.02.2025р. від відповідача через систему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню і просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач вважає, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, в яких спеціальний стаж роботи на 01.04.2015 - 25 років, або на 01.01.2016 - 25 років 6 місяців, або на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців мають право на призначення пенсії за вислугу років при зверненні в будь-який час незалежно від віку. Щодо порядку заповнення та ведення трудових книжок у спірні періоди: згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону № 1788 - основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідач також вважає, що спеціальний стаж обчислюють за даними трудової книжки. Якщо за записами трудової не можна зробити достовірного висновку про пільговий стаж, потрібно додатково подати уточнювальну довідку закладу.

Відповідач вказує, що 27 липня 2024 року ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугою років (далі - заява від 27.07.2024). До заяви, зокрема, додала: - трудову книжку НОМЕР_1 від 15.08.1986 (далі - трудова книжка); - копію паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 27.05.1997 видану Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області (далі - паспорт). На виконання принципу екстериторіальності заява позивача від 27.07.2024 розглянута ГУ ПФУ в Херсонській області та за результатами розгляду 05.08.2024 прийнято рішення №37 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 (далі також - рішення про відмову). За результатами розгляду, на момент звернення із заявою від 27.07.2024: Вік ОСОБА_1 - 57 років 0 місяців 25 днів. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав - 27 років 06 місяців 29 днів. За результати розгляду документів, доданих до заяви: спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на 11.10.2017 (дата внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") становить - 18 років 09 місяців 11 днів. До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017 (дата внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), не зараховано періоди роботи, за записами трудової книжки, оскільки на титульній сторінці в розділі "Ім`я" зазначено " ОСОБА_2 " (російською), що не відповідає даним паспорту позивачки, де на 2-й сторінці паспорту зазначено ім`я - " ОСОБА_2 " (російською).

Позивача було повідомлено, що до заяви про призначення пенсії не надано: скановані копії сторінок паспорта громадянина України, в яких зазначаються відомості про вклеєння фотокартки в 45 років (сторінки 6-7), відповідно до вимог Положення № 2503. Додатково звертаємо увагу суду, що позивач 16 листопада 2024 року повторно звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років (далі - заява від 16.11.2024). На виконання принципу екстериторіальності заява позивача від 16.11.2024 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та за результатами розгляду 21.11.2024 прийнято рішення № 37 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відсутністю звільнення з роботи та інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. До страхового стажу, окрім іншого, не зараховано: - всі періоди згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці документу ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ). Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугою років на таких же правових підставах, що і відповідач.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 (а.с. 14-18).

27.07.2024р. позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Херсонській області, яким 05.08.2024р. винесено рішення № 37 (а.с. 24-26) про відмову в призначенні пенсії за вислугою років. Згідно прийнятого рішення відповідачем до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017, не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986, оскільки зазначене у трудовій книжці ім`я позивачки " ОСОБА_2 " (російською), не відповідає даним паспорту заявниці НОМЕР_2 від 27.05.1997, виданому Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області, де зазначене ім`я - " ОСОБА_2 " (2 сторінка паспорта).

Також, у рішенні зазначено, що для призначення пенсії заявником до заяви не в повному обсязі був наданий паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 27.05.1997, виданий Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області, відсутні 6-7 сторінки паспорта (інформація про вклеєну нову фотокартку при досягненні 45-річного віку).

Відповідно до Форми РС-право від 05.08.2024р. страховий стаж позивача склав 27 років 6 місяців 29 днів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015, пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Враховуючи викладене, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 27.07.2022р. по справі № 440/1286/20.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.

Суд вважає, що зазначене у трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.08.1986 ім`я позивачки " ОСОБА_2 " (російською), відповідає даним паспорту заявниці НОМЕР_2 від 27.05.1997, виданого Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області, де зазначене ім`я - " ОСОБА_2 " (1 сторінка паспорта).

Суд вважає, що розбіжність у написанні імені позивачки у вказаних документах російською ( ОСОБА_2 або ОСОБА_2 ) не має правового значення, оскільки належність позивачці вказаної трудової книжки не є спірним.

Вказана обставина також не є підставою вимагати від позивачки надання уточнюючої довідки, тим більше, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивачки склав 27 років 06 місяців 29 днів, що відповідач підтвердив у відзиві.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що в рішенні ГУ ПФУ 05.08.2024р. ГУ ПФУ в Херсонській області № 37 (а.с. 24-26) безпідставно до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Доводи відповідача про ненадання 6-7 сторінок паспорту (з інформацією про вклеювання фотокартки при досягненні 45-річного віку), на думку суду, також не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки вказаний недолік міг бути усунутий за пропозицією відповідача додатково надати вказані сторінки. Суд зауважує, що 5 сторінка паспорту, що була надана відповідачу, містить власне фотокартку позивача, вклеєну по досягненню 45-річного віку.

Отже, відповідач, розглядаючи заяву позивачки, проявив надмірний формалізм та не сприяв позивачці в реалізації її права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 37 від 05.08.2024 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач повторно зверталася до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за вислугу років 16.11.2024 року, в задоволенні якої позивачу також відмовлено. Інше прийняте органами ПФУ рішення за заявою позивачки від 16.11.2024 року може бути предметом окремого позову. Факт нового звернення не позбавляє позивача права оскаржити рішення за її попереднім зверненням.

Згідно ч.2 ст.7 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про надання до органів ПФУ доказів залишення позивачкою роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років. Не надано таких доказів і до суду.

За таких обставин, вимога позивачки про зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату їй пенсії за вислугою років задоволенню не підлягає, та на підставі ч.2 ст.9 КАС України слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 27.07.2024 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди роботи згідно її трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986 р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 484,48 грн (968,96 грн /2).

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73005, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 37 від 05.08.2024 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 27.07.24 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2024 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1986 року.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів