Справа № 440/5902/25
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Житомир справа № 440/5902/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду, за підсудністю з Полтавського окружного адміністративного суду, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Звягельського відділу виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) щодо повернення виконавчого документа №240/37066/21 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання на підставі п.9 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати Звягельський відділ виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) прийняти до виконання виконавчий документ №240/37066/21 від стягувача ОСОБА_1 .

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач повернув виконавчий лист без виконання, зазначивши при цьому у спірному повідомленні підставою для його повернення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. На думку відповідача, оскільки у виконавчому листі №240/37066/21 від 05.10.2023 зазначено боржником військову частину НОМЕР_1 , яка є бюджетною установою (розпорядник бюджетних коштів державного бюджету), виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що згідно виконавчого листа №240/37066/21 військова частини НОМЕР_1 зобов`язана виплатити ОСОБА_1 кошти в розмірі 161182,89 грн. На думку відповідача, оскільки у вказаному виконавчому листі зазначено "Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.07.2021 у розмірі 161182,89 грн.", то ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду про заміну способу і порядку виконанян рішення із зобов`язання на стягнення з військової частини НОМЕР_1 виплату ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.07.2021 у розмірі 161182,89 грн. та пред`явити до примусового виконання до Новоград-Волинського ДКСУ у Житомирській області на стягнення коштів.

Представник позивача надіслала відповідь на відзив, у якому наголошує, що рішення суду №240/37066/21 - немайнового зобов`язального характеру та має виконуватися відповідачем без застосування норми ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження". Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.06.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначене на 12.08.2025.

Судове засідання 12.08.2025 не відбулося у зв`язку з надходженням від представника позивача заяви про відкладення розгляду справи. Судове засідання відкладено на 26.08.2025.

У судовому засіданні 26.08.2025 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила позов повністю задовольнити.Не заперечувала проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження. У задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Після з`ясування позиції учасників справи суд протокольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

У січні 2025 року позивач звернувся до Звягельського відділу виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №240/37066/21, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, але 21.01.2025 отримав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.9 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

В подальшому позивач звернув до виконання вказаний виконавчий лист до Новоград-Волинського ДКСУ у Житомирській області, проте 13.02.2025 отримав відповідь про повернення виконавчого листа разом із додатками на підставі пп.1 п. 9 Порядку. Також позивачу роз`яснено його право на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із зобов`язання на стягнення.

Повторно в межах виконання судового рішення заявником було звернуто вказаний вище виконавчий лист до виконання до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУ МЮ (м.Київ), проте 12.03.2025 отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Повторно стягувачем було звернуто виконавчий документ №240/37066/21 до виконання до Звягельського відділу виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) виконавчий лист, але 04.04.2025 виконавчою службою було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі п.9 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Підставами для повернення без виконання виконавчого документа вказано, що відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувана на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У виконавчому листі №240/37066/21 від 05.10.2023 р. зазначено боржник: Військова частина НОМЕР_1 , яка є бюджетною установою (розпорядник бюджетних коштів державного бюджету).

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням державного виконавця Звягельського відділу виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ), звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.18.1 Перехідних положень КАС України передбачено, що оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Окрім того, як передбачено ст. 63 Закону №1404-VIII рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення виконуються виконавчою службою.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Наведене дає підстави для висновку, що оскаржуване рішення не містить мотивації відмови. Невмотивованість та неналежна обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є достатньою за визначених обставин справи підставою для визнання такого рішення протиправним, адже Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у поверненні виконавчого документа №240/37066/21 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до викорнання, а тому в цій частині позовну заяву слід задоволдьнити.

Стосовно позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий документ №240/37066/21 суд зазначає таке.

Згідно приписів частини першої ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, враховуючи ці норми чинного законодавства, вищевказані позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, тому суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати Звягельський відділ виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № №240/37066/21 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення сторонами інших судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Київська, 9, м. Звягель, Звягельський р-н, Житомирська обл.,11707. РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Звягельського відділу виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) щодо повернення виконавчого документа №240/37066/21 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання на підставі п.9 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Звягельський відділ виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 240/37066/21 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В. Чернова

03.11.25