Справа № 185/9020/25
Суддя: Юдіна С. Г.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/9020/25
Провадження № 2-а/185/53/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Олефір А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції просив суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5258095, винесену 19.07.2025 року інспектором 1 взводу 5 роти 4 батальйону полк - 1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Трачом Олексієм Руслановичем.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до оскаржуваної постанови, 19.07.2025 року об 08:58:07 у м. Києві на проспекті Академіка Палладіна 46А водій керував т/з в населеному пункті зі швидкістю 86 км./год., при дозволеній швидкості 50 км./год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості. Швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TRUCAM TC008390, Бк 472117, 765292, чим порушив п.12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, стаття 122 ч.1 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. Зазначає, що не вчиняв даного адміністративного правопорушення, вимірювач швидкості руху тримався у руках працівника поліції, що вплинуло на точність вимірювання швидкості руху, а також у зоні контролю швидкості відсутній встановлений знак, передбачений п. 5.70 ПДР України. Крім того, уповноваженою особою вказано, що нібито перевищення швидкості відбулося у межах населеного пункту, що не відповідає дійсності. На ділянці, де розташовувалися працівники поліції, відсутній дорожній знак, що позначає межі населеного пункту, а також обстановка явно не відповідала населеному пункту: як по лівий, так і по правий бік проїзної частини розташований ліс, і працівники поліції розташовувалися фактично на території цього лісу. Із оскаржуваної постанови вбачається, що вона була винесена 19.07.2025 року об 09:08:27, однак засобами поштового зв`язку була отримана позивачем 10.08.2023 року, у зв`язку з чим просить суд поновити пропущений строк оскарження постанови. Крім того зазначає, згідно п. 7 постанови («до постанови додаються»), вбачається, що в даному пункті відсутні матеріали, що додаються до постанови. З опису, викладеного у п. 5 постанови, вбачається, що разом із застосуванням приладу TRUCAM зазначено пристрої «Бк 472117, 765292», однак до постанови вказані матеріали не додані, що в даному випадку не може розцінюватися як докази, оскільки вони прямо не визначені уповноваженою особою як докази та не додані до постанови. Поряд з тим, до постанови не додано фіксування, яке відбувалося із застосуванням приладу TRUCAM, що є обов`язковою обставиною при фіксації даної категорії правопорушення. При цьому також у п. 9 оскаржуваної постанови містяться відомості про те, що «копію постанови надіслано рекомендованим листом». Відомості в даному розділі уповноваженою особою не заповнені, як і не заповнено відомостей про роз`яснення йому прав за ст. 268 КУпАП та відомості про надання позивачу копії постанови. Оскільки будь-які докази, які стали підставою для винесення постанови, до постанови не додані, відповідно вони відсутні, а отже відсутній і склад та подія адміністративного правопорушення.

Ухвалою від 18.08.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надано відзив на позов, де заявлені вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні стверджуючи, що факт перевищення позивачем швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TrueCAM ІІ LTI, 20/20 (серійний номер ТС008390). Прилад відповідає типу засобів вимірювальної техніки застосованим вимогам Технічного регламенту. Даний сертифікат діючий до 26.12.2028 року. Прилад був правомірно використаний інспектором, а отже позивача обґрунтовано притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач надав відповідь на відзив де підтримав позовні вимоги просив задовольнити позов.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

19.007.2025 року о 08.58 у м. Києві на проспекті Академіка Палладіна 46А ОСОБА_1 керував т/з INFINITI QX30 н/з НОМЕР_1 в населеному пункті зі швидкістю 86 км./год., при дозволеній швидкості 50 км./год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості. Швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TRUCAM TC008390. Бк 472117, 765292, чим порушив п.12.4. ПДР, за яке ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність.

Відповідно до указаної постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Правомірність та обґрунтованість указаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. п. 1.1.-1.5.ПДРУкраїни, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Так, в якості доказу на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, представником відповідача до суду надана копія DVD диску із фотозображенням, відео здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 реєстраційний номер № ТС008390.

Матеріалами справи підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС008390 отримав сертифікат перевірки типу ДП «Укрметртестстандарт» № 22/3/В/21/376-18 від 26.12.2018 дійсний до 26.12.2028 року, який засвідчує, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС008390 відповідає вимогам технічної документації.

Відповідно до сертифікату ДП «Укрметртестстандарт» від 26.12.2018 № UA.TR/001241-18 Rev/0, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 затверджено як засіб вимірювальної техніки.

Отже, суд вважає, що подані до матеріалів справи копії фотознімків та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС008390, в розумінні положень статті 251 КУпАП, можуть мати доказову силу в питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху, проте вказане можливо лише за умови дотримання уповноваженою особою процедури використання даного приладу.

Як вбачається з доводів позивача, та встановлено судом під час дослідження доказів наданих відповідачем, а саме відеозапису, під час вимірювання швидкості т/з INFINITI QX30 н/з НОМЕР_1 , лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС008390 не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції, що не дає змоги таким чином використовувати працівником поліції вимірювач швидкості транспортного засобу у такому режимі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що зазначені твердження позивача про розміщення приладу TruCam спростовуються приписами статті 40 Закону України «Про національну поліцію».

Проте, суд вважає, що доводи відповідача щодо використання лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam і вимірювання швидкості руху, в спосіб «наведення поліцейським позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль», є помилковими. При цьому, суд бере до уваги правову позицію Шостого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 24 січня 2024 року у справі №758/8181/23, відповідно до якої прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості транспортних засобів не може триматися у руках інспектора, а повинен бути стаціонарно вмонтованим чи розміщеним відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідачем у цій справі не надано належних доказів того, що вимірювання швидкості відбувалося стаціонарно розміщеним приладом TruCam, а відтак, матеріали не підтверджують наявності належного технічного доказу вчинення позивачем правопорушення, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частини є обґрунтованими.

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

За змістом ч. 1 ст. 40 цього Закону в редакції на час фіксації події, що є предметом оцінки суду, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже слід дійти висновку, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.

Таким чином, суд констатує, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС008390, який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, що не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст. 40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результати якого можуть розглядатися судом як доказ у справі.

Використання уповноваженою особою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCAM в спосіб тримання в руках, не може бути визнати таким, що відповідає нормам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки за змістом цієї норми технічний засіб може бути монтований / розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Значення слів «монтований/розміщений» в контексті наведеної статті закону слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху (механічного (регулярного чи випадкового) коливання предмета навколо точки рівноваги) під час вимірювання швидкості. При цьому, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) законодавством не передбачено, про що також зроблено висновок у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду 18 липня 2024 року у справі № 161/8600/24, від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належного використання технічного засобу TruCam у спосіб, передбачений законом, а також не підтвердив факт об`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення покладається на суб`єкта владних повноважень, проте належних доказів у справі не надано.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА 5258095 від 19.07.2025 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Таким чином, в зв`язку з задоволенням позовних вимог понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605, 60 грн. підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 2, 6, 9, 94, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5658095 від 19.07.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 340 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. Г. Юдіна