Справа № 520/3577/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р. № 520/3577/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (61046, місто Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 273, ) до Вінницької митниці (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000065/2 від 04.10.2024 року та картку відмови № UA401060/2024/000199 від 04.10.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000064/2 від 04.10.2024 року та картку відмови № UA401060/2024/000198 від 04.10.2024 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 03.10.2024 позивачем було подано до відповідача електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №24UA19U2, для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту.

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 32293,62 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 19.07.2024 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року; Коносамент (Bill of lading) № MAEU241908358 від 08.09.2024 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 8724 від 22.09.2024 року; декларація (Dispatch note model T1) №24ROCT1900N37510L3 від 27.09.2024 року; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у всіх випадках митного огляду, крім передбаченого описом позиції "1701") №UA408050/2024/001003 від 02.10.2024 року; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20240603/2 від 03.06.2024 року (з перекладом); Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-01/10-2024 від 02.10.2024 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року (з перекладом); Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 19.04.2024 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року (з перекладом); Комерційна пропозиція №NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист №09/10-3 від 10.09.2024 року з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страховка не здійснювалася; Лист №09/10-4 від 10.09.2024 року з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; Лист №NVLOP240719/2-1 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист №NVLOP240719/2-2 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист №NVLOP240719/2-3 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP240719/2-4 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист №NVLOP240719/2-5 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); Якісний опис №NVLOP240719/2 від 19.07.2024 року (з перекладом).

Також, 03.10.2024 року Позивачем було подано до відповідача електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №24UA31U9, для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту.

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 37852,01 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 19.07.2024 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року; Коносамент (Bill of lading) № MAEU241908438 від 08.09.2024 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 2966 від 22.09.2024 року; Декларація (Dispatch note model T1) № 24ROCT1900Z37501L0 від 01.10.2024 року; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у всіх випадках митного огляду, крім передбаченого описом позиції "1701") №UA408050/2024/001002 від 02.10.2024 року; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20240603/1 від 03.06.2024 року (з перекладом); Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-04/10-2024 від 03.10.2024 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року (з перекладом); Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 19.04.2024 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року (з перекладом); Комерційна пропозиція №NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист №09/10-1 від 10.09.2024 року з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страховка не здійснювалася; Лист №09/10-2 від 10.09.2024 року з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; Лист №NVLOP240719/1-1 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист №NVLOP240719/1-2 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист №NVLOP240719/1-3 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP240719/1-4 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника,

що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист №NVLOP240719/1-5 від 19.07.2024 року з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); Якісний опис №NVLOP240719/1 від 19.07.2024 року (з перекладом).

03.10.2024 митниця надіслала повідомлення з вимогою надання додаткових документів, посилаючись, зокрема, на відсутність реквізитів щодо оплати в інвойсі, зауваження до прайс-листа та висновку експерта, а також на розбіжності між умовами контракту та інвойсу щодо включення транспортних витрат.

Позивачем надіслано письмові відповіді, у яких зазначено, що за умовами договору рахунки не були сплачені на момент оформлення через передбачену відстрочку, витрати на транспортування включені у ціну відповідно до CPT, страхування не здійснювалося, посередницькі договори відсутні, а необхідний за ст. 53 МК України пакет документів уже подано.

04.10.2024 Вінницькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000065/2, №UA401060/2024/000064/2, а також картки відмови у прийнятті митної декларації/митному оформленні № UA401060/2024/000199; №UA401060/2024/000198.

Позивач, не погодившись із прийнятим відповідачем рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. (ч. 1 ст. 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Згідно з ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що митний орган має право упевнитися в достовірності та точності будь-якої заяви, документа, рахунку поданих для цілей визначення митної вартості.

Так, відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Аналогічний правовий висновок зазначено Верховним Судом в постанові від 15 серпня 2019 року по справі №826/19400/15.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вінницькою митницею було направлено до позивача запит щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Позивач листами повідомив митний орган, що всі необхідні та наявні у ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» документи надано та вже знаходяться у митному органі, інші документи надаватись не будуть.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні митної декларації було подано весь обсяг документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України: інвойс, пакувальний лист, контракт, додатки до нього, коносамент, калькуляцію, прайс-лист виробника, експертний висновок, листи щодо умов поставки, страхування та посередницьких платежів,

Проте, відповідачем не надано доказів на наявність ознак підробки або суперечності між поданими позивачем документами.

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено про недостатність відомостей з поданих позивачем документів та відсутність можливості перевірити заявлену митну вартість товару, проте не зазначено, які саме відомості є відсутніми, у чому полягають виявлені розбіжності між поданими документами та в чому полягає неможливість підтвердити числові значення складових митної вартості за ч.6 ст.54 та ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем одночасно з митними деклараціями № 24UA19U2 та № 24UA31U9 було подано повний пакет документів, достатній для підтвердження митної вартості за першим методом, а саме: інвойси № NVLOP240719/2 і № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 із визначенням умови постачання CPT Kharkiv, Ukraine (що свідчить про включення транспортних витрат у ціну товару), прайс-листи виробника № NTR20240603/2 та № NTR20240603/1 від 03.06.2024, калькуляції № NVLOP240719/2 та № NVLOP240719/1 від 19.07.2024, а також листи постачальника і позивача про відсутність страхування, посередницьких послуг, платежів від третіх осіб та про непоширення на товар вимог ліцензування.

Позивач в адміністративному позові посилається на те, що на момент митного оформлення оплата за партії не здійснювалася у зв`язку з передбаченою контрактом відстрочкою платежу, тому банківські платіжні документи не подавалися.

Суд зазначає, що подані позивачем документи узгоджуються між собою, містять необхідні відомості для ідентифікації товару та розрахунку його вартості.

Разом з тим, відповідачем у спірних рішеннях, а також під час судового розгляду справи, не надано доказів на підтвердження наявності у поданих позивачем документів розбіжностей чи ознак підробки.

Суд критично оцінює посилання відповідача у спірних рішеннях на наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, оскільки саме по собі порівняння рівня митної вартості із показниками автоматизованих систем чи з раніше оформленими поставками не є передбаченою законом підставою для невизнання задекларованої митної вартості або застосування другорядних методів її визначення.

Як зазначалося, подані позивачем документи підтверджують числові складові митної вартості, а відповідач не довів наявності розбіжностей, ознак підробки чи недостовірності таких документів. За цих умов різниця між задекларованою ціною та ціною на подібні товари в інших поставках не спростовує достовірності заявленої митної вартості.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких наявність у базах АСАУР чи ЄАІС інформації про вищу митну вартість подібних товарів не утворює підстав для автоматичного коригування митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу, оскільки товарні операції є різноманітними і на їх вартість впливають численні фактори (постанова ВС від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18).

Також, спрацювання системи управління ризиками має рекомендаційний характер і не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні чи переходу до другорядних методів визначення митної вартості (постанова ВС від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а).

З огляду на викладене, суд вважає, що використання відповідачем виключно довідкової цінової інформації без встановлення передбачених законом підстав для сумнівів у достовірності документів позивача є неправомірним та не відповідає вимогам ст. 53, 54, 57 МК України щодо пріоритетності застосування методу за ціною договору.

Щодо доводів відповідача про ненадання експортної митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що згідно з пунктом 7 частини 3 статті 53 МК України, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, який витребується лише за наявності розбіжностей чи ознак недостовірності в основних документах, визначених частиною 2 цієї статті. Отже, такий документ не належить до обов`язкових для підтвердження митної вартості.

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено, що декларації на підтвердження експорту товару були подані позивачем одночасно з митними деклараціями, а саме: № 24ROCT1900N37510L3 від 27.09.2024 та № 24ROCT1900Z37501L0 від 01.10.2024. Вказані документи прямо зазначені відповідачем у спірних картках відмови та містяться у його розпорядженні, що спростовує твердження про їх відсутність.

Суд зазначає, що відповідач, посилаючись у картках відмови на відповідні експортні документи, фактично підтвердив їх наявність, однак ігнорував їх під час прийняття рішень про коригування митної вартості.

Крім того, відсутність експортної декларації не може бути підставою для невизнання митної вартості, оскільки вона не містить числових показників, що впливають на ціну, фактично сплачену або таку, що підлягає сплаті за товар.

Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 20.09.2023 у справі № 815/6805/17, в якій, зокрема, зазначено, що експортна декларація може подаватися лише як додатковий документ і її ненадання не виключає можливості визначення митної вартості за першим методом.

Отже, суд доходить висновку, що вимоги відповідача щодо обов`язкового подання експортної декларації суперечать положенням статті 53 МК України, а посилання на її відсутність як на підставу для коригування митної вартості є протиправними та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Щодо доводів відповідача про наявність недоліків» прайс-листів, наданих позивачем, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем разом із митними деклараціями були подані прайс-листи № NTR20240603/2 та № NTR20240603/1 від 03.06.2024.

Відповідно до положень статті 53 МК України прайс-лист не належить до основних документів, якими підтверджується митна вартість, і може використовуватися митним органом лише як додаткове джерело інформації. Нормативні акти не встановлюють жодних вимог до форми та змісту прайс-листів, тому їх оформлення є довільним.

Верховний Суд у постановах від 23.10.2020 у справі № 810/690/17, від 02.06.2022 у справі № 460/2674/20, від 08.12.2022 у справі № 420/2792/19 наголосив, що: прайс-лист це довідник цін, адресований невизначеному колу покупців; жодними нормативними актами не передбачено обов`язкових реквізитів такого документа; неповнота або відсутність окремих відомостей у прайс-листі не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Таким чином, прайс-лист не є документом, що визначає митну вартість, яка підтверджується інвойсом та іншими обов`язковими документами, наданими позивачем до митного контролю.

Відтак, посилання відповідача на прайс-листи як підставу для відмови у визнанні митної вартості товарів є неправомірним та суперечить вимогам статей 53 54 МК України.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України документи про транспортні витрати подаються лише у випадку, якщо такі витрати не включені до ціни товару.

Водночас із матеріалів справи убачається, що витрати на транспортування, навантаження та інші логістичні витрати покладені на продавця та вже включені у вартість товару, яка задекларована позивачем.

Наведене підтверджується контрактом № NTL20230515 від 15.05.2023, інвойсами та коносаментами, у яких міститься позначка «Freight Prepaid», що додатково засвідчує сплату фрахту продавцем.

За таких обставин позивач не зобов`язаний подавати банківські документи щодо оплати перевезення, договори транспортного експедирування або інші документи щодо транспортних витрат, оскільки такі витрати не сплачувалися ним і не формують митну вартість товару.

Верховний Суд у постановах від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17 та від 23.03.2020 у справі № 804/4905/15 дійшов висновку, що за умовами CPT витрати на транспортування не є складовою митної вартості, що підлягає підтвердженню покупцем, і митний орган не має правових підстав вимагати документи про їх оплату від імпортера.

Крім того, автотранспортні накладні (CMR) та коносаменти були подані позивачем на підтвердження маршруту та факту перевезення, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, посилання митного органу на відсутність транспортних документів як підставу для коригування митної вартості не відповідає вимогам статті 53 МК України та є необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача на невідповідність висновку експерта вимогам законодавства, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України висновок експерта не належить до переліку документів, якими підтверджується митна вартість товару, а може подаватися виключно як додатковий документ для опрацювання митницею у разі наявності сумнівів відповідно до частини 3 статті 53 МК України.

З поданих позивачем інвойсів № NVLOP240719/2 та № NVLOP240719/1 від 19.07.2024 чітко убачається ціна товару, що фактично підлягає сплаті продавцю. Саме ці документи, а не звіти оцінювачів, є визначальними для контролю митної вартості відповідно до статей 49, 52 54 МК України.

Наведений відповідачем підхід щодо перевірки відповідності висновку експерта національним стандартам оцінки виходить за межі предмета контролю митного органу, оскільки митниця не уповноважена встановлювати правильність проведення експертної оцінки або замінювати собою експерта.

Така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.11.2022 у справі № 820/585/17, від 12.04.2023 у справі № 826/7411/15, від 25.08.2023 у справі № 826/3098/16.

Отже, суд дійшов висновку, що висновок експерта був правомірно поданий позивачем як додатковий документ і не може бути використаний відповідачем як підстава для коригування митної вартості або відмови у застосуванні першого методу її визначення.

Посилання відповідача на те, що в інвойсах не зазначено спосіб оплати, суд вважає безпідставним.

Так, спосіб оплати не впливає на числове значення ціни товару, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а відтак не є ціноутворюючим фактором у розумінні статей 49, 53, 54 МК України. Відсутність інформації про оплату в інвойсі не свідчить про заниження митної вартості.

З матеріалів справи судом встановлено, що умови оплати прямо визначені контрактом № NTL20230515 від 15.05.2023, зокрема шляхом відстрочки платежу на три місяці з дати митного оформлення, що узгоджується з умовами поставки та змістом інвойсів.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2022 у справі № 815/1718/16 зазначив, що відсутність зазначення умов оплати в інвойсі не є підставою для невизнання митної вартості та не утворює розбіжностей, які впливають на її правильність.

Таким чином, доводи відповідача щодо незазначення способу оплати не можуть бути визнані обґрунтованим під час коригування митної вартості або застосування другого чи наступних методів визначення митної вартості імпортованого товару.

Посилання відповідача на відсутність у декларанта інформації щодо угод на ідентичні товари як на підставу для коригування не ґрунтується на положення чинного митного законодавства.

Суд зазначає, що вказаний документ не віднесений до переліку основних документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, або до додаткових документів, що можуть витребовуватися у випадках, визначених ч. 3 і ч. 4 цієї статті.

Імперативні положення ч.5 ст. 53 МК України забороняють вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, ненадання інформації щодо угод на ідентичні товари не може бути правовою підставою для відмови у застосуванні першого методу чи для переходу до другорядних методів.

Згідно зі ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд зазначає, що спірні рішення не містять належного обґрунтування неможливості застосування першого методу. При цьому відповідачем не наведено порівняльного аналізу характеристик оцінюваного товару та товарів, ціна яких взята за основу коригування, що свідчить про формальність і невмотивованість такого переходу.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розбіжностей, ознак підробки чи недостовірності поданих позивачем документів та не обґрунтовано неможливість застосування першого методу.

Таким чином, відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 02 березня 2021 року у справі № 809/857/17.

Отже, рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та прийнятими без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000065/2 від 04.10.2024, №UA401060/2024/000064/2 від 04.10.2024 та картки відмови № UA401060/2024/000199 від 04.10.2024; № UA401060/2024/000198 від 04.10.2024, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

В адміністративному позові позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 40 000,00 грн.

Відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копії договору про надання правової допомоги від 07.02.2025 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (Клієнт) та Адвокатським бюро Бідної Оксани Іванівни (Бюро); додаткових угод №1, №2 до договору від 07.02.2025.

Крім того, до суду надано копію платіжної інструкції №51634 від 10.02.202 про оплату правової допомоги у сумі 40000,00 грн.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд зазначає, що послуги надані адвокатом в рамках даної адміністративної справи не є послугами значного обсягу, суд дійшов висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 15000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (61046, місто Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 273, ) до Вінницької митниці (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці №UA401060/2024/000065/2 від 04.10.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Вінницької митниці №UA401060/2024/000199 від 04.10.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці №UA401060/2024/000064/2 від 04.10.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Вінницької митниці №UA401060/2024/000198 від 04.10.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (61046, місто Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 273, ) судовий збір у розмірі 18 374,42 грн. (вісімнадцять тисяч триста сімдесят чотири гривні 42 копійки) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях