Справа № 420/15683/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15683/25

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив:

1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2020-2024 роки:

- №2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 84354,35 грн. за податковий період 2020 року;

- №2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 116904 грн. за податковий період 2021 року;

- №2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 126646 грн. за податковий період 2022 року;

- №0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 у розмірі 130542,80 грн за податковий період 2023 року;

- №0-1553-UA0073549 від 25.03.2025 у розмірі 138336,40 грн за податковий період 2024 року;

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №0-1532 від 01.05.2024, якою ОСОБА_1 визначено податковий борг у сумі 354 595,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що в складі нарахувань податкового боргу знаходиться виробнича будівля, яка за своїм цільовим призначенням не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Так, позивач стверджує, що вказане нерухоме майно є виробничою будівлею, що використовується для виробництва машин та устаткування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2020-2024 роки:

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 84354 (вісімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят чотири) ,35 грн. за податковий період 2020 року;

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 116904 (сто шістнадцять тисяч дев`ятсот чотири), 00 грн. за податковий період 2021 року;

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 126646 (сто двадцять шість тисяч шістсот сорок шість), 00 грн. за податковий період 2022 року;

№0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 у розмірі 130542 (сто тридцять тисяч п`ятсот сорок дві),80 грн за податковий період 2023 року;

№0-1553-UA0073549 від 25.03.2025 у розмірі 138336 (сто тридцять вісім тисяч триста тридцять шість), 40 грн за податковий період 2024 року;

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №0-1532 від 01.05.2024, якою ОСОБА_1 визначено податковий борг у сумі 354 595 (триста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять), 82 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 7179 (сім тисяч сто сімдесят дев`ять), 04 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі зазначає, що податкові повідомлення рішення які є предметом оскарження в даній справі сформовані фізичній особі ОСОБА_1 як особі, якій на праві власності належить нерухоме майно. Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб`єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець.

Використання власного майна для здійснення підприємницької діяльності є одним із напрямів розпорядження майном фізичної особи. Поняття «фізична особа» та «фізична особа - підприємець» мають різний податковий статус.

Передача нерухомості від фізичної особи до юридичної особи має бути правильно оформлена. Для цього укладається договір позички, згідно з яким одна сторона (позичальник) безоплатно передає або зобов`язується передати іншій стороні (користувачеві) річ для тимчасового користування (частина 1 статті 827 Цивільного кодексу України, ЦКУ).Договор позички в матеріалах справи відсутній. Оскільки щодо існуючого податкового боргу ОСОБА_1 , жодна із подій, яка б відповідала цим нормам, не відбулася, вимога від 01.05.2024 № 0-1532 є чинною на теперішній час

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що Позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1948,4 кв.м. відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Цільове призначення будівлі - для експлуатації та обслуговування виробничо-складських приміщень.

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2024 вказана нежитлова будівля є виробничою.

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 18.09.2024 затверджений проект землеустрою, щодо відведення позивачу в оренду земельної ділянки за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська, 27 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

Відповідно до договору оренди землі від 07.02.2025 позивач є орендарем земельної ділянки , площею 0,2531 га , яка розташована у АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Земельна ділянка надається в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

Позивач є власником Малого підприємства у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ та володіє 95% статутного капіталу підприємства.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Мале підприємство у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ здійснює виробництво машин і устаткування загального призначення.

У сертифікатах ДП Одесастандартметрологія на систему управління якістю стосовно проектування та виробництва устаткування Малого підприємства у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ від 14.11.2017 виробничою адресою підприємства зазначено: м.Одеса, вул. Бугаївська, 27.

Розпорядженням Одеської обласної військової адміністрації від 12.03.2024 Мале підприємство у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області.

Згідно з актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 18.07.2022, виробничих приміщень , розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська,27 встановлені пошкодження вказаного об`єкта.

Відповідач сформував в автоматичному режимі податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2020-2024 роки:

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 84354,35 грн. за податковий період 2020 року;

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 116904 грн. за податковий період 2021 року;

№2-1553-UA0073549 від 01.11.2023 у розмірі 126646 грн. за податковий період 2022 року;

№0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 у розмірі 130542,80 грн за податковий період 2023 року;

№0-1553-UA0073549 від 25.03.2025 у розмірі 138336,40 грн за податковий період 2024 року.

Також відповідач сформував податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №0-1532 від 01.05.2024, якою визначив податковий борг у сумі 354 595,82 грн.

31.03.2025 позивач надав відповідачу заяву про проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне земельної ділянки.

29.04.2025 відповідач надав позивачу письмову відповідь про відсутність законних підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з доведеності позиції позивача про використання ним спірного об`єкта житлової нерухомості для здійснення виробництва, що виключає його з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, а тому прийшов до висновку про скасування спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Так, спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України (далі, у тому числі - ПК України).

Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

За правилами підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «є» пп. 266.2.2 ПКУ встановлено, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Мінекономіки від 16.05.2023 №3573 (далі Класифікатор НК 018:2023), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі Класифікатор ДК 009:2010), та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо), віднесені до підрозділу «Нежитлові будівлі», група 125 «Промислові та складські будівлі», клас 1251 «Промислові будівлі».

Клас 1251 «Промислові будівлі» Класифікатора НК 018:2023, своєю чергою, включає будівлі: підприємств машинобудування та металообробної промисловості, чорної металургії, хімічної та нафтохімічної промисловості, легкої промисловості, харчової промисловості, медичної та мікробіологічної промисловості, лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, які класифікуються у секціях: B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість» (виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо), D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво» Класифікатора ДК 009:2010.

Таким чином, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі фізичних осіб, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F Класифікатора ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості за адресою: м.Одеса, вул. Бугаївська, 27, площею 1948,4 кв.м. відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Цільове призначення будівлі - для експлуатації та обслуговування виробничо-складських приміщень.

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2024 вказана нежитлова будівля є виробничою.

Крім того, позивач є засновником Малого підприємства у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ , основним видом діяльності якого є виробництво інших машин і устаткування. Позивач відповідно до статуту підприємства володіє 95 % статутного капіталу. У сертифікатах ДП Одесастандартметрологія на систему управління якістю стосовно проєктування та виробництва устаткування Малого підприємства у вигляді ТОВ Технічний науково-виробничий центр ТОМ від 14.11.2017 виробничою адресою підприємства зазначено: м.Одеса, вул. Бугаївська, 27. Те, що у приміщенні за вказаною адресою відбувається виробнича діяльність свідчать також і інші докази: технічні характеристики БТІ, зазначення цільового призначення приміщення в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та в договорі про передачу в оренду земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості, акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф.

Отже, об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, з урахуванням використання зазначеного об`єкта нерухомості за функціональним призначенням (промислове виробництво) підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Натомість, відповідачем в межах спірних правовідносин не доведено, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями промисловості, віднесеними до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125), використовуються не за призначенням у господарській діяльності або здаються в оренду (лізинг), а тому нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є неправомірним.

При цьому, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Крім того, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вищенаведений правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.

Перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2024 року по справі № 804/3196/18, а тому доводи апелянта в частині суб`єкта відповідальності є помилковими.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем дотримано усі умови, які дають останньому право на звільнення спірного об`єкту нерухомого майна від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога винесені безпідставно, є протиправним та підлягають скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків першої інстанції не спростовують, усім доводам надано належну правову оцінку в мотивувальній частині рішення, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 308,310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова