Справа № 500/5004/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5004/25

30 жовтня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Назаренко Яну Володимирівну, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації в частині призову ОСОБА_1 та направлення його до проходження військової служби за призовом під час проведення загальної мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , видати наказ про звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем 1 видано наказ про призов позивача на військову службу з порушенням визначеної законом процедури, а також без належного проходження військово-лікарської комісії. Представник позивача зазначає, що станом на 26.07.2025 ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку як такий, що засуджений за тяжкий злочин та судимість якого не погашена. Проте, 26.07.2025 позивач був затриманий працівниками ТЦК до доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де утримувався до 27.07.2025. Позивач вказує, що відповідачем 1 порушено процедуру взяття на військовий облік, а процедура проходження військово-лікарської комісії взагалі не відбулась, жодних медичних обстежень не проходив, а тому вважає, що його призов на військову службу та зарахування до особового складу військової частини є протиправними.

Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

12.09.2025 на адресу суду надійшов відзив Військової частини № НОМЕР_2 на позовну заяву, у якому відповідач 2 не визнає заявлених позовних вимог, а доводи позивача щодо порушення процедури призову на військову службу та проходження ВЛК вважає необґрунтованими. Представник відповідача 2 зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2025 №217 позивача зараховано до списків особового складу частини на підставі Поіменного списку №6206 від 27.07.2025, згідно якого солдат ОСОБА_1 на підставі висновку ВЛК від 27.07.2025 придатний до військової служби. Представник відповідача 2 зазначає, що позивач висловлює незгоду із висновками ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте правом на оскарження вказаних висновків до комісії вищого рівня не скористався. Крім того, представник відповідача 2 звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23, згідно яких процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

30.09.2025 до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_3 на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачем 1 не допущено порушень процедури мобілізації позивача. Згідно з висновками ВЛК, які позивачем не оскаржені, останній є придатним до військової служби, у зв`язку з чим набув статусу військовослужбовця та згідно поіменного списку зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Представник відповідача 1 вважає позов необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.10.2025 представником відповідача 1 надано до суду копію витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.07.2025 №314 та довідку ВЛК №2025-0727-1110-2516-0 від 27.07.2025.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 13.04.2018. (а.с.9)

Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13.12.2021 у справі №606/1182/21 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України та засуджений до позбавлення волі строком три роки та шість місяців. (а.с.11-15)

27.07.2025 позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями Військового квитка серії НОМЕР_4 . (а.с.16-17)

Згідно довідки №2025-0727-1110-2516-0 від 27.07.2025, Військово - лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено діагноз «здоровий» та визнано придатним до військової служби.

27.07.2025 позивача включено до Поіменного списку військовозобов`язаних №6206, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлено у складі команди « НОМЕР_1 » до Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №314 від 28.07.2025 солдата ОСОБА_1 наказано призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №217 від 27.07.2025 військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата ОСОБА_1 визнано таким, що прибув до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 та з 27.07.2025 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Вважаючи протиправним наказ про призов на військову службу та направлення для проходження військової служби до військової частини, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд констатує, що з огляду на зміст описово-мотивувальної та прохальної частин позовної заяви, предметом оскарження у даній справі є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №314 від 28.07.2025 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення до військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

здійснюють ознайомлення громадян України з їх правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу та проходження зборів;

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років. (пункт 9-1 Порядку №154)

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних та призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Як слідує зі змісту позовної заяви, одним з доводів позивача щодо протиправності наказу відповідача 1 про призов на військову службу є протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо взяття позивача на військовий облік, як раніше засудженого до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.

Суд критично оцінює вказаний довід позивача як такий, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права з огляду на наступне.

Статтею 37 Закону № 2232-XII регламентовано питання щодо взяття на військовий облік, а також зняття та виключення з нього.

Згідно з пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції до 18 травня 2024 року) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, зокрема які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав законної сили 18 травня 2024 року, (далі Закон № 3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 було виключено.

За змістом частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18 травня 2024 року, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

18 травня 2024 року також набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560).

Пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку № 560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Таким чином, у зв`язку з внесеними змінами до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключена правова норма щодо виключення з військового обліку громадян, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, чим розширене коло осіб, стосовно яких діє військовий обов`язок та які можуть бути використані для доукомплектування ЗСУ, а тому відповідач 1, виконуючи вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правомірно поставив позивача на військовий облік і підстави для зняття його з військового обліку - відсутні.

Щодо доводів позивача про неправомірність оскаржуваного наказу про призов на військову службу з підстав неналежної процедури проходження військово-лікарської комісії, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.

У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначена Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402. (далі Положення №402)

Згідно пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеню придатності до військової служби.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). (пункт 2.1 розділу І Положення №402)

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, серед інших, ВЛК ТЦК та СП. (пункт 2.5.1 розділу І Положення №402)

ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП. (пункт 2.8.1 розділу І Положення №402)

ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення. (пункт 2.8.2 розділу І Положення №402)

Пунктом 3.8 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються довідками ВЛК (додаток 4 до цього Положення).

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що призову на військову службу в обов`язковому порядку передує проходження військовозобов`язаним військово-лікарської експертизи та формування військово-лікарською комісією відповідного рівня висновку щодо придатності такої особи до військової служби. При цьому, призов на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та оформляється відповідним наказом начальника ТЦК та СП.

З матеріалів даної судової справи встановлено, що позивачем пройдено медичний огляд ВЛК при 1 відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 27.07.2025, за результатами якого складено довідку військово-лікарської комісії №2025-0727-1110-2516-0 від 27.07.2025 за формою згідно додатку 4 до Положення №402 з висновком про придатність до військової служби.

Суд наголошує, що рішення військово-лікарської комісії про придатність позивача до військової служби не є предметом оскарження у даній справі, а тому з урахуванням положень статті 9 КАС України суд позбавлений можливості надавати йому правову оцінку.

Разом з тим суд звертає увагу, що згідно абзаців 4,5 пункту 3.8 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Таким чином, у випадку зміни стану здоров`я позивач не позбавлений можливості ініціювати повторний медичний огляд з метою визначення його ступеня придатності до військової служби.

Повертаючись до обставин даної справи суд зазначає, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №314 від 28.07.2025 прийнято за наявності висновків ВЛК про придатність позивача до військової служби, оформлених довідкою № 2025-0727-2516-0 від 27.07.2025, а тому відсутні підстави вважати процедуру призову позивача в цій частині порушеною.

Крім того суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав шляхом визнання протиправним та скасування наказу про призов на військову службу не є ефективним у розмінні діючого законодавства України.

Так, пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

В контексті зазначеного суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина третя статті 24 Закону №2232-XII передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

З наведеного суд дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок направлення позивача для проходження військової служби та зарахування до особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21).

Виходячи із зазначених в даних судових рішеннях Верховного Суду правових висновків та екстраполюючи їх на правовідносини, які досліджуються у справі, що розглядається, суд зазначає, що скасування після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про його призов та відправлення до військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача 2 звільнити його з військової служби з подальшим виключенням зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , то суд зазначає наступне.

З матеріалів даної судової справи встановлено, що підставою для зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 є наказ командира №217 від 27.07.2025 (по стройовій частині).

Разом з тим, зі змісту прохальної частини позовної заяви слідує, що зазначений індивідуальний акт не є предметом оскарження у межах даної справи, а тому не може бути предметом судової перевірки та, як наслідок, зумовлювати обов`язок відповідача 2 виключити позивача зі списків особового складу військової частини, як спосіб звільнення з військової служби.

В контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , НОМЕР_7 );

Головуючий суддя Мірінович У.А.