Справа № 148/1459/25
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/1459/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Штифурко Л.А.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

28 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Опольської Н.М.,

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії протоколу №2/24/463 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 25.09.2024, складеного оператором групи документального забезпечення другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом ОСОБА_2 , вбачається, що 22.08.2024 військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручена повістка (розпорядження), відповідно до якої він повинен 12.09.2024 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проігнорував даний виклик та у зазначену дату не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , цим не виконав свій обов`язок, порушив абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1, ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет № 21 о 10.30 год. ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення, відображені у протоколі, в яких зазначивҐ, що перебував на лікарняному, тому вчасно і не прибув, копію лікарняного надсилав до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До протоколу додається копія паспорта та кода, копія розпорядження, копія копія книги відвідувань, рапорт.

Другий примірник даного протоколу ОСОБА_1 отримав, про що наявний його підпис (а.с. 12).

Як встановлено з копії оскаржуваної постанови № 24/2494 від 03.10.2024 вона винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Згідно даної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн. Підставою для винесення даної постанови, як вбачається з її змісту, стали наступні обставини.

Так, 22.08.2024 громадянина ОСОБА_1 розпорядженням Р/2/49 було повідомлено про те, що 12.09.2024 він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Натомість військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим самим порушив абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності 25.09.2024 оператором групи документального забезпечення другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом ОСОБА_2 складено адміністративний протокол № 2/24/463 від 25.09.2024 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Про те, що розгляд справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відбудеться 03 жовтня 2024 року о 10 год. 30 хв. в кабінеті № 21 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 був належним чином повідомлений, що підтверджується його підписом у протоколі № 2/24/463 від 25.09.2024. Окрім цього, ОСОБА_1 був вручений примірник протоколу, а також роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, та статті 63 Конституції України, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у протоколі № № 2/24/463 від 25.09.2024.

Враховуючи вищезазначене, а також враховуючи, що будь-яких доказів, які б підтверджували наявність поважних причин, які унеможливлювали прибуття за розпорядженням ОСОБА_1 не надав, слід зробити висновок, що він не виконав свої обов`язки, передбачені ч.1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 3 абз. 2, 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 10 зв.бік-11).

Копія оскаржуваної постанови 16.05.2025 направлена ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 для відома поштовим зв`язком згідно копії супровідного листа № 3744 (а.с. 10).

Згідно копії повідомлення АТ «УКРПОШТА» від 10.06.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що йому надійшло поштове відправлення (а.с. 14).

З роздруківки військово-облікового документу з додатку Резерв+, сформованого 10.09.2024, судом встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Крижопіль), звання солдат, номер в реєстрі Оберіг5, дані уточнено вчасно 21.05.2024. Даний документ містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді штрихкоду (QR-код) (а.с. 18 зв.бік).

З матеріалів справи вбачається, що позивач навчається на дуальній формі навчання за спеціальністю "Бізнес адміністрація" у коледжі туризму міста Благоєвград, Республіки Болгарії, період навчання 2024-2027 рр. На підтвердження наведеного до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації долучено копії документів болгарською мовою з перекладом на українську мову, а саме: засвідчення №УО-669 від 09.09.2024 року (а.с. 18 зв.бік-19), договору зі студентом про навчання, укладеного між студентом ОСОБА_1 та Коледжем туризму міста Благоєвград (а.с. 319 зв.бік-21), а також копію особистої карти, що видана Коледжем туризму міста Благоєвград, Республіка Болгарія (а.с. 21 зв.бік-22), студентської книжки (а.с. 22 ).

Згідно копії Виписки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи ОСОБА_1 був здобувачем освіти Заболотненського вищого професійного училища № 31 ім. Д.К. Заболотного, а саме: 1. Форма навчання: денна; професія(ї): 7233 слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування; 8331 Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва; 8322 Водій автотранспортних засобів; дати початку та закінчення навчання: 27.10.2022- 30.06.2025; 2. Форма навчання: денна; професія(ї): 8331 тракторист-машиніст сільськогосподарського виробницва; дати початку та закінчення навчання: 26.09.2023- 10.06.2025 (а.с. 25).

Згідно копії рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 №120/14810/24 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформлене протоколом №3-2в від 27.09.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 26-31).

З копії консультаційного висновку невролога амбулаторна картка №30178 судом встановлено, що 12.09.2024 ОСОБА_1 звернувся зі скаргами на болі в поперековому відділі хребта які ірадіють в ліве стагно та гомілку. Біль посилюється при ході та фізичному навантаженні. Болі в хребті турбують біля 5-ти років, о станнє загострення відмічає протягом 3-х днів. Діагноз: радикулопатія L5-S1 ліворуч обумовлена дегенеравно-дистрофічними змінами поперекового відділу хребта з вираженим больовим та м`язово-тонічними синдромами. Рекомендовано медикаментозне лікування; обмеження фізичних навантажень та переохолодження протягом 10 днів; повторний огляд невролога після дообстеження (а.с. 13, 13-зворотній бік).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до положень інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 №560, "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Отже, станом на 12.09.2024 (дата правопорушення, в якому ОСОБА_4 визнано винним) діяв особливий період.

Згідно ч. 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами ч.2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5, 6 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Згідно ч. 1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби..

У пункті 23 Порядку визначено, що Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Відповідно до п.24 Порядку у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше, ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення..

Згідно абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Після закінчення події, яка стала поважною причиною неприбуття військовозобов`язаного чи резервіста у строк, визначений у повістці, військовозобов`язаний чи резервіст зобов`язаний протягом трьох діб прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України).

Згідно постанови КМУ від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявні в справі докази, на переконання суду, свідчать про те, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , даний факт стороною позивача не заперечується.

Отже, позивач ОСОБА_4 був зобов`язаний прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.09.2024, проте, у визначену дату він не з`явився. Даний факт позивачем не заперечено та не спростовано.

Разом з тим, на переконання суду, докази на які посилається позивач, не свідчать про поважність причин його не прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.09.2024, оскільки з копії консультаційного висновку невролога вбачається, що ОСОБА_1 рекомендовано обмеження фізичних навантажень та переохолоджень протягом 10 днів. Даний висновок вказує на те, що ОСОБА_1 звернувся до лікаря - невролога 12.09.2024. При цьому суд звертає увагу, що із даного документу неможливо зробити висновку про те, що у позивача була нагальна потреба звернутися до лікаря на прийом саме 12.09.2024 і що його хвороба унеможливлювала його прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, прийом у лікаря не потребував цілого робочого дня. Також суд звертає увагу на те, що даний консультативний висновок містить лише рекомендаційний характер та не є документом, який би підтверджував непрацездатність (амбулатрне чи стаціонарне лікування) ОСОБА_1 , у зв`язку з якою він був об`єктивно позбавлений можливості виконати обов`язок щодо явки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується посилань представника позивача на те, що позивач належним чином повідомив ТЦК та СП про поважні причини неявки за повісткою, оскільки 12.09.2024 відправив на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 заяву, де виклав обставини поважності причини неприбуття по повістці, то даний факт належними доказами не підтверджено. З наданої позивачем копії фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 13.09.2024 (а.с. 42) неможливо встановити, що саме направлялось за даною квитанцією та ким (а.с. 42). При цьому, суд зауважує, що заява з поясненнями не є підтверджуючими документами поважності хвороби.

У протоколі №2/24/463 від 25.09.2024 ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення, що перебував на лікарняному, тому вчасно і не прибув, копію лікарняного надсилав до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, копію лікарняного при складанні вказаного протоколу позивачем надано не було, так само не надано його під час розгляду справи в суді з посиланням представника позивача на те, що доказом поважності причин, а саме непрацездатності та хвороби ОСОБА_1 12.09.2024 є саме консультаційний висновок невролога.

Щодо посилань представника позивача на те, що відповідач міг отримати інформацію про ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, з відомчих реєстрів, станом на момент надсилання повістки, оскільки із застосунку «Резерв+» вбачається, що ОСОБА_1 уточнив свої облікові дані вчасно, зазначив адресу проживання, номер телефону, а також пройшов ВЛК, яке було актуальним на момент надсилання повістки, однак цим не скористався, то суд звертає увагу на таке. Згідно оскражуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не за те. що він не оновив даних, а за те, що не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Вказані обставини не звільняють військовозобов`язаного ОСОБА_1 від виконання вимог щодо явки за повісткою до ТЦК, оскільки підстави для явки до органу ТЦК та СП під час воєнного стану не обмежуються згаданими позивачем відомостями, які були ним своєчасно оновлені.

Що стосується посилань представника позивача на те, що протокол про адміністративне правопорушення, який став підставою для притягнення Слободяна до адміністративної відповідальності, складено солдатом ОСОБА_2 , який не мав для цього повноважень, а, отже, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, то такі доводи представника позивача суд вважає хибними.

Так, згідно вимог ст. 255 КУпАП не передбачено, хто саме має право на складення відповідного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом з копії протоколу №2/24/463 від 25.09.2024, ОСОБА_1 був присутній при його складанні, отримав другий його примірник, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, йому було роз`яснено, він надав свої пояснення, які зафіксовано у протоколі. Жодних заперечень чи клопотань з приводу складання вказаного протоколу неуповноваженою особою або інших зауважень не висловив.

При цьому, судом також встановлено, що предметом оскарження є не протокол про адміністративне правопорушення, а постанова, винесена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , який згідно вимог ст. 235 КУпАП є уповноваженою особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Отже, з досліджених в ході судового розгляду доказів в їх сукупності суд доходить висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 при притягненні ОСОБА_1 03.10.2024 до адміністративної відповідальності діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, за відсутності доказів про поважність причин неприбуття останнього за повісткою 12.09.2024 до центру комплектування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Курко О. П.