Справа № 520/10776/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 520/10776/24

адміністративне провадження № К/990/42980/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ,

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (головуючий суддя Сліденко А.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року (головуючий суддя Любчич Л.В., судді Присяжнюк О.В., Спаскін О.А.)

у справі №520/10776/24

за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ,

до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради

про скасування рішення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (далі - УСЗНА Салтівського району ХМР), в якій просив:

- скасувати рішення від 22 грудня 2023 року УСЗНА Салтівського району ХМР «Про відмову в призначенні державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям по заяві від 14.12.2023».

1.1. Свої вимоги мотивував тим, що самостійно виховує, забезпечує, утримує, постійно доглядає трирічну доньку, а тому набув право на призначення грошового платежу у порядку статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, позов залишено без задоволення.

3. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини:

3.1. Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком зазначено ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ).

3.2. Доказів настання події смерті ОСОБА_3 , події оголошення ОСОБА_3 померлою, події оголошення ОСОБА_3 безвісті відсутньою, події визнання ОСОБА_3 недієздатною, події позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, події виїзду ОСОБА_3 на постійне проживання поза межі України або існування об`єктивно нездоланних та непереборних перешкод в участі ОСОБА_3 у вихованні власної доньки матеріали справи не містять.

3.3. ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (далі - ВПО). За довідкою про взяття на облік як ВПО від 12 серпня 2022 року його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , його фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

3.4. Домоволодіння позивача за адресою: АДРЕСА_1 було зруйновано внаслідок обстрілів із невстановленого виду озброєння підрозділами збройних сил РФ в період часу з квітня по травень 2022 року, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 листопада 2022 року та повідомленням Міжрегіонального центру гуманітарного розмінування та швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - МЦГР ШР ДСНС України) від 17 жовтня 2023 року.

3.5. Відповідно до рішення Харківської міської ради № 150 від 02 квітня 2024 року ОСОБА_2 було надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів через те, що вона зазнала психологічного насильства під час збройної агресії РФ.

3.6. Згідно з актом обстеження умов проживання від 24 жовтня 2023 року, проведеного працівниками Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за зверненням позивача, було обстежено умови мешкання ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_2 , які визнані задовільними.

3.7. У період часу з 24 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2023 року Службою у справах дітей по Салтівському району було складено Акт оцінки потреб сім`ї/особи та Висновок оцінки потреб сім`ї відносно ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 , відповідно до яких з`ясовано, що в сім`ї наявні складні життєві обставини (далі - СЖО), основними чинниками, що їх спричиняють є конфлікти з сусідами, емоційний стан дитини незадовільний.

3.8. 14 грудня 2023 року позивач звернувся із заявою до УСЗНА Салтівського району ХМР, в якій просив призначити йому допомогу на дитину як одинокому батьку у зв`язку з тим, що він самостійно утримує, навчає, виховує, турбується про стан здоров`я своєї малолітньої доньки, у шлюбі не перебуває; мати дитини протягом року з ними не мешкає, з дитиною не спілкується та не утримує її.

3.9. 22 грудня 2023 року рішенням УСЗНА Салтівського району ХМР ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, оскільки ОСОБА_1 не підпадає під жодну з умов, передбачених статтею 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (далі - Закон №2811-ХІІ), про що 22 грудня 2023 року позивачу було надіслано відповідне повідомлення відповідача.

3.10. Не погоджуючись із рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згадана у статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ форма соціальної допомоги призначена першочергово, насамперед, для жінки - одинокої матері дитини, із визначенням чітких випадків набуття такого права чоловіком - батьком дитини, під які позивач не підпадає.

Суд першої інстанції зробив висновок, що батька можна визнати таким, що виховує дитину самостійно, тобто без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою. Саме по собі розірвання шлюбу, не перебування батьків у шлюбі, реєстрація місця проживання матері окремо від дитини не передбачає, що дитина виховується без матері.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.1. Підставами для відкриття касаційного провадження у справі слугували:

1) неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).

Зокрема скаржник стверджує про те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, не врахував висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №822/2446/17.

2) порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України).

3) порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 3 частини другої статті 353 КАС України).

Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача від 14 липня 2024 року, від 21 серпня 2024 року та від 08 вересня 2024 року про встановлення обставин справи і отримання доказів щодо проживання матері дитини у прифронтовій зоні та того, що батько самостійно доглядає, утримує, виховує доньку.

4) порушення норм процесуального права, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України).

Скаржник стверджує, що суд ухвалив рішення про права, інтереси та обов`язки матері дитини, яка не була залучена до участі у справі.

5.2. Позивач наполягає на тому, що висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності об`єктивних перешкод для участі мами у вихованні та утриманні доньки суперечать матеріалам справи; факт і докази проживання матері дитини в прифронтовій зоні не спростовані; територія, на якій проживає матір дитини, з 11 вересня 2022 року знаходиться в зоні можливих бойових дій. Вважає, що докази проживання матері дитини в прифронтовій зоні проігноровані судом

5.3. Крім цього, позивач вказує на дискримінацію батька за ознаками статі. Мотивує свою позицію тим, що відповідно до абзацу 2 частини другої статті 143 Сімейного кодексу України, у разі якщо не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька. При цьому, як стверджує позивач, ніколи не перебував і не перебуває у шлюбі.

6. Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради відзив на касаційну скаргу на адресу суду не направляло, хоча було належним чином повідомлено про відкриття касаційного провадження (11 грудня 2024 року).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

7. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8. Надаючи оцінку доводами касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

9. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. За змістом частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

11. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (далі - Закон № 2402-ІІІ) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

13. Закон № 2811-XIІ встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

14. Процедура призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми визначається Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751), розроблений на виконання вимог Закону № 2811-ХІІ.

15. Громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України (частина 1 статті 1 Закону № 2811-ХІІ).

16. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХІІ одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога на дітей одиноким матерям.

17. Частиною першою статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

18. Відповідно до частини 2 цієї ж норми право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

19. Аналіз указаних норм права дає підстави стверджувати, що спеціальний закон визначає коло осіб, яким така соціальна допомога виплачується, та умови, за яких особи набувають право на таку допомогу. Також вказані випадки, коли чоловік-батько може мати право на допомогу на дітей одиноким матерям. Невідповідність умовам, визначеним статтею 18-1 Закону № 2811-ХІІ, виключає можливість отримання вказаної допомоги.

20. Статтею 6 Закону № 2811-ХІІ передбачено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення. Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

21. Відповідно до статті 18-2 Закону № 2811-ХІІ допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Зазначене узгоджується з пунктом 35 Порядку № 1751.

22. Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив про неможливість надати позивачу Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, де зазначена підстава для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 СК України, оскільки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про позивача, як батька дитини, при реєстрації народження ОСОБА_2 було внесено згідно зі статтею 126 СК України, а не абзацу 1 частини першої статті 135 СК України.

23. Згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

24. У свою чергу за змістом статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, яка може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

25. Як встановлено судами, у свідоцтві про народження ОСОБА_2 матір`ю дитини зазначено ОСОБА_3 , батьком дитини зазначено ОСОБА_1 .

26. Зазначене також свідчить, що запис про батька зроблено не на підставі частини першої статті 135 СК України .

27. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не встановили обставин смерті матері, чи того, що ОСОБА_1 є одиноким усиновлювачем або у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

28. Суд критично ставиться до посилань скаржника на факт проживання матері дитини у прифронтовій зоні, оскільки окреме проживання матері та дитини не доводить факт відсутності участі матері у вихованні дитини та не є однією з умов для отримання спірної допомоги, що визначені у статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ.

29. Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги щодо незалучення до участі у розгляді цієї справи матері дитини з огляду на те, що наслідки ухвалення рішення у цій справі не впливають на її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

30. Скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №822/2446/17, проте вони сформовані за інших фактичних обставин справи у спорі про поновлення особи на публічній службі. Відтак, такі висновки Верховного Суду нерелевантні для застосування до спірних правовідносин.

31. ОСОБА_1 у скарзі вказує на необґрунтоване відхилення клопотань позивача від 14 липня 2024 року, від 21 серпня 2024 року та від 08 вересня 2024 року про витребування доказів щодо проживання матері дитини у прифронтовій зоні та того, що батько самостійно доглядає, утримує, виховує доньку.

32. З матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції розглянув зазначені клопотання та 20 вересня 2024 року ухвалою залишив їх без задоволення. Така ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Суд касаційної інстанції не вбачає процесуальних підстав для її перегляду. Разом з цим суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на порушення строків звернення із таким клопотанням та незазначення заходів, які вживались позивачем задля отримання доказів.

33. Також у касаційній скарзі позивач стверджує про дискримінацію батька за ознаками статі, мотивуючи тим, що відповідно до абзацу 2 частини другої статті 143 СК України, у разі якщо не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька.

34. Верховний Суд вважає таке твердження необґрунтованими, оскільки статтею 143 СК України врегульовано питання обов`язку батьків забрати дитину для утримання та виховання з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я і не стосується статусу, якого намагається набути позивач у межах цього спору.

35. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

36. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем не доведено протиправність оскаржуваного рішення відповідача, а доводи касаційної скарги не спростовують цих висновків.

37. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

38. Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами попередніх інстанціїй норм матеріального чи порушення норм процесуального права, а тому судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін