Справа № 695/1696/25
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1696/25
номер провадження 2-а/695/52/25

29 жовтня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Середи Л.В.
за участю: секретаря с/з Оніщенко Н.В.
представника позивача адвоката Пилипенка Р.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності від 12.04.2025 року № 232, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 від 12.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаною постановою №232 від 12.04.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. за порушення вимог абз. 3,5 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. за №1487.
Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 не були враховані пояснення позивача щодо стану здоров`я та необхідності перенесення дати ВЛК. Не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а одразу винесено оспорювану постанову. Це прямо порушує вимоги законодавства, оскільки обов`язок не складати протокол (ст. 258 КУпАП) застосовується лише у випадках неявки за належним викликом, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Не були забезпечені процесуальні гарантії захисту позивача. Його завчасно не повідомили (за три дні) про час та місце розгляду справи, що унеможливило належну правову підготовку, подання письмових заперечень, доказів та залучення захисника. Не роз`яснили процесуальні права, зокрема право на професійну правничу допомогу (адвоката), що є порушенням ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Позивач наполягає, що його дії, а саме відмова від проходження ВЛК (відмова від отримання картки), мають бути кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП (порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію). Натомість, оспорювана постанова помилково кваліфікує його дії за частиною 3 статті 210 КУпАП (порушення правил військового обліку). Позивач зазначає, що він перебуває на військовому обліку та своєчасно оновив військово-облікові дані, що, на його думку, спростовує наявність складу правопорушення, передбаченого саме ст. 210 КУпАП.
На підставі вказаного позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачам право подати відзив на позовну заяву та роз`яснено відповідачам положення ч. 4 ст. 159 КАС України. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, вказував, що працівники ТЦК насправді не видавали йому направлення на проходження ВЛК, не брали його пояснень до уваги та відразу, в його присутності, не дивлячись на його заперечення щодо обставин, склали оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вважає оспорювану постанову протиправною та просить останню скасувати.
Представник позивача, адвокат Пилипенко Р.Б. у судовому засіданні позов підтримав повністю надавши суду пояснення, аналогічні поясненням, що викладені у позовній заяві.
У судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позовну заяву не подав, на ухвалу суду від 06.08.2025 про витребування доказів надав копію Постанови №232 від 12.04.2025; копію повістки за №2/271; копію акту відмови від проходження військово-лікарської комісії від 12.04.2025р..
У судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на юридичну адресу відповідача, причини неявки суду не відомі. 13.05.2025 до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_4 на позовну заяву у якому відповідач, посилаючись на норми чинного законодавства, вважав, що він є неналежним відповідачем, який не зможе, у разі доведення, що дійсно право ОСОБА_1 було порушено, скасувати вищевказану постанову №232 від 12.04.2025 про адміністративне правопорушення, оскільки не має таких повноважень. Таким чином залучення ІНФОРМАЦІЯ_4 як відповідача у даній справі є безпідставним.
Виходячи з приписів ч. 3 ст. 268 КАС України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до відомостей, які містяться в оскаржуваній постанові, остання винесена 12.04.2025 року, а позивач звернувся до суду 21.04.2025 року, тобто в строк визначений ч. 2 ст. 286 КАС України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч. 1 ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, зокрема у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Відповідно до абз. 6 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Отже, абз. 6 ст. 258 КУпАП визначає обов`язкову сукупність двох умов, при наявності яких не складається протокол, а саме:
1) вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України);
2) якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності підтвердних документів про отримання особою виклику.
Відповідно до обставин даної справи на позивача накладено адміністративна відповідальність за відмову від проходження медичного огляду, а не за те, що позивач не з`явився на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Отже, за відсутності доказів неявки позивача при належному сповіщенні на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 мав обов`язок скласти протокол.
Необхідність складення протоколу обумовлена вимогою абз. 1, 4 ст. 256 КУпАП, згідно з якою в протоколі зазначаються всі обставини події, вказуються докази та свідки, особа надає свої пояснення. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Крім цього, дії позивача ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 210 КУпАП, з чим суд погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 інкримінується наступне: «12 квітня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порушення вимог абз. 3,5 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, після прибуття 12.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від отримання картки для проходження медичного огляду (про що о 13 год. 04 хв. 12.04.2025 був складений акт відмови від проходження військово-лікарської комісії), чим чинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним правил військового обліку, вчинене в особливий період повторно.
Згідно з частинами 1, 3 статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49), який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
В оскаржуваній постанові вказано, що позивачем порушено вимоги абзацу 3, 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»
Згідно з абзацами 3, 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Проте, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Враховуючи наведене, суд зауважує, що відмова від проходження військово-лікарської комісії, вчинена в особливий період, є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що підлягає кваліфікації за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, натомість оскаржуваною постановою кваліфіковано дії позивача за частиною 3 статті 210 КУпАП.
Аналогічна позиція міститься у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року (справа № 601/2908/24).
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП, є недоведеним, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, внаслідок чого оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню.
Надані ІНФОРМАЦІЯ_6 на виконання ухвали суду докази зазначених висновків не спростовують, оскільки із матеріалів справи вбачається неналежна кваліфікація дій особи.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Відповідно до ч.9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення (редакція відповідно до змін, внесених законом № 3696-IX, набрання чинності - 19.05.2024).
Частина 1 статті 247 КУпАП зазначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за: відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.
Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема порушення процедури складення матеріалів про адміністративне правопорушення, невірну кваліфікацію дій особи, а також закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд звертає увагу на те, що позивачем в межах даної справи визначено два відповідача, тобто дві установи, які, на думку позивача, не визнають, порушують чи оспорюють його права та інтереси ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Суд зазначає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак належним відповідачем в межах наведеної справи є саме останні.
Водночас, позивачем не обґрунтовані свої вимоги в частині їх пред`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605.60 грн.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності від 12.04.2025 року № 232 задовольнити частково.
Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 12.04.2025 за №232 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 12.04.2025 за №232 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Середа Л.В.