Справа № 440/5503/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 р.Справа № 440/5503/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 (суддя: К.І. Клочко, м. Полтава) по справі № 440/5503/20

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту відповідач-1, МВС України), Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі по тексту відповідач-2, Ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту відповідач-3, ГУ НП в Полтавській області), в якому просив суд:

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 суми втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням із займаної посади за період з 28 жовтня 2014 року по 28 лютого 2020 року з урахуванням індексу інфляції 3474586,35 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення в сумі 37616,76 грн. за кожний місяць несплати, починаючи з 01 березня 2020 року по день розгляду справи судом, а в разі розгляду справи судом пропорційно робочим дням цього місяця до дня прийняття рішення;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, еквівалентної 5000 євро за курсом Національного Банку України, яка має бути конвертована в національну валюту за курсом НБУ на день здійснення платежу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 позовні вимоги задоволено частково. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Головного управління Національної поліції в Полтавській області у частині позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 суми моральної шкоди, еквівалентної 5000 євро за курсом Національного Банку України, яка має бути конвертована в національну валюту за курсом НБУ на день здійснення платежу. Адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по 27 лютого 2020 року в сумі 651988,05 грн. з проведенням необхідних обов`язкових відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 28 лютого 2020 року по 15 грудня 2020 року. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 28 лютого 2020 року по 15 грудня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі № 440/5503/20 скасовано в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 суми моральної шкоди, еквівалентної 5000 євро за курсом Національного Банку України, яка має бути конвертована в національну валюту за курсом НБУ на день здійснення платежу; в цій частині справу направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду; в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 по справі № 440/5503/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.09.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі № 440/5503/20 в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 по 27.02.2020 в сумі 651 988, 05 грн. з проведенням необхідних обов`язкових відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства і в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021, якою залишено в цій частині рішення без змін, скасовано; в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Полтавського окружного адміністративного суду; в решті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі № 440/5503/20 залишено без змін.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по 27 лютого 2020 року в сумі 1 757 409,00 грн. з урахуванням обов`язкових відрахувань; допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць; в решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 67035,85 грн. та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 7651,45 грн..

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року залишено без змін.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн..

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року скасовано.

Прийнято постанову, якою заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у адміністративній справі задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, в сумі 7 651,45 грн..

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн..

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2025 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Авраменка Геннадія Миколайовича та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії задоволено частково.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. скасовано, а додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 440/5503/20 залишено в силі.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. скасовано, а справу № 440/5503/20 в цій частині направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року залишено без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 по справі №440/5503/20 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Міністерства внутрішніх справ України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу призначено до апеляційного розгляду.

УМВС України в Полтавській області, у надісланій до суду апеляційної інстанції заяві, просило суд питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю відповідної заяви/клопотання позивача про здійснення їх розподілу.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки колегії суддів, викладені у постанові Верховного Суду від 08 липня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з висновків колегії суддів, викладених у постанові Верховного Суду від 08 липня 2025 року: «При цьому, у оскаржуваних судових рішеннях Другого апеляційного адміністративного суду вказано про надходження від представника позивача заяв про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції. У той же час надходження таких заяв не підтверджено матеріалами справи, що позбавляє Верховний Суд можливості перевірити їх зміст. Також не підтверджено надходження відповідних заяв і в усному порядку з огляду на неприбуття позивача чи його представника в судові засідання.

Відтак, залишилося не з`ясованим та не перевіреним питання належності та своєчасності звернення сторони з клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу; не перевіреним та не встановленим вчинення зацікавленою стороною певних дій, спрямованих на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно не перевірено право та можливість іншої сторони надати відповідні заперечення проти таких вимог.».

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини третьої статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Застосовуючи зазначені висновки до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів зазначає, що, згідно з матеріалами справи, заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи не була подана до суду апеляційної інстанції в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21, саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не порушував питання щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції. Слід зазначити, що 07.06.2024 позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву з процесуальних питань, до якої було додано детальний опис робіт, договір на правничу допомогу від 28.05.2024, квитанцію на сплату гонорару, та в якій останній також не заявляв вимог про розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що ініціювати питання про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду апеляційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про недотриманням позивачем положень частини сьомої статті 139 КАС України в частині належного та своєчасного звернення із клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу та, як наслідок, наявність правових підстав для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 310, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова