Справа № 638/19468/25
Суддя: Латка І. П.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/514/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Медвєдєв Владислав Ігорович, до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Медвєдєв Владислав Ігорович, звернулася до Шевченківського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 2724 від 27 вересня 2025 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно громадянки України ОСОБА_1 . Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно громадянки України ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 вересня 2023 року і по сьогодні безперервно обіймає посаду начальника відділу кадрів Приватного акціонерного товариства «ПОЛІЕМОС» (). 26 вересня 2025 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 була проведена планова перевірка стану організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних у АТ «ПОЛІЕМОС», за результатами якої відповідачем було встановлено факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. У зв`язку з цим, 27 вересня 2025 року начальником групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором ОСОБА_2 у відношенні позивача було складено протокол № 2724 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якому зазначено, що позивач є посадовою особою, на яку покладається функція з ведення військового обліку в АТ «ПОЛІЕМОС»; ведення персонального військового обліку призовників та військовозобов`язаних у АТ «ПОЛІЕМОС» прийнятих на роботу у відповідності до вимог Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року ведеться з порушеннями; у порушення вимог абз. 2 п. 34 Порядку № 1487 перевірка у громадян України під час прийняття у них наявності військово-облікового документа не проведена, на роботу прийнятий військовозобов`язаний, який на момент прийняття на роботу не мав військово-облікового документа, а саме ОСОБА_3 ; позивачем порушено вимоги абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» та абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За результатами розгляду Протоколу 27 вересня 2025 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийнято оскаржувану постанову № 2724, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 34000 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, внаслідок чого вона підлягаю визнанню протиправною та скасуванню у судовому порядку з огляду на те, що станом на дату прийняття на роботу ОСОБА_3 ще не був прийнятий та не діяв Порядок № 1487, який набрав чинності тільки 30.12.2022 року. На час прийняття ОСОБА_3 на роботу у 2013 році позивач взагалі не працювала в АТ «ПОЛІЕМОС» та, тим більше, не була відповідальною за ведення військового обліку на Підприємстві. Відтак, позивач a priori не може бути притягнута до відповідальності за стверджувані відповідачем порушення. Зазначила, що підприємство завжди суворо дотримувалося вимог зазначених вище нормативних документів та, зокрема, при прийнятті на роботу ОСОБА_3 належним чином перевірило наявність в нього військово-облікового документа та своєчасно направило відповідне повідомлення про прийняття його на роботу до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, під час проведення перевірки підприємства відповідач не відшукав та не дослідив цих документів, а натомість одразу дійшов безпідставного висновку про начебто допущене порушення зі сторони підприємства, хоча саме в архівах відповідача як правонаступника ІНФОРМАЦІЯ_4 мають зберігатися відповідні підтвердні документи. У свою чергу, підприємство уже не зберігає ці документи у зв`язку зі спливом строку їхнього зберігання, встановленого Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5 (цей нормативно-правовий акт вже діяв на час прийняття ОСОБА_3 на роботу).

Окрім того, навіть якщо припустити, що описане відповідачем порушення дійсно мало місце, то за фактом його вчинення станом на дату винесення оскаржуваної постанови вже спливли строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також позивач зазначає, що при складенні протоколу та оскаржуваної постанови відповідачем було неодноразово допущені істотні та грубі порушення вимог КУпАП.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами, а неподання відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Копію ухвали від 08 жовтня 2025 року відповідач отримав 08 жовтня 2025 року о 17:03 год. Копію позовної заяви з додатками до неї 02 жовтня 2025 року. Станом на 30 жовтня 2025 року відповідач відзиву на позовну заяву не подав, з клопотання про продовження строку на подання відзиву не звертався, про поважність причин неподання відзиву не повідомив.

З урахуванням викладеного, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про судове засідання. Представник позивача просив справу розглянути без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, у зв`язку з чим його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01 вересня 2023 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 безперервно працює на посаді начальника відділу кадрів Приватного акціонерного товариства «ПОЛІЕМОС» (), що підтверджується копією її трудової книжки серії НОМЕР_1 та копією наказу директора ПрАТ «ПОЛІЕМОС» від 30.12.2022 № 57-О.

26 вересня 2025 року згідно з розпорядження Харківської районної військової адміністрації від 14.01.2025 року № 2 «Про стан військового обліку в Харківському районі за 2024 рік та завдання на 2025 рік» представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 була проведена планова перевірка стану організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних у АТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.09.2025 року № 110/ГБр та приписами Харківської РВА та ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання завдання.

27 вересня 2025 року начальником групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором ОСОБА_2 у відношенні Позивача було складено протокол № 2724 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 є посадовою особою, на яку покладається функція з ведення військового обліку в АТ «ПОЛІЕМОС». Разом з тим, ведення персонального військового обліку призовників та військовозобов`язаних у АТ «ПОЛІЕМОС» прийнятих на роботу у відповідності до вимог Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (далі Порядок № 1487) ведеться з порушеннями. Так, в порушення вимог абз. 2 п. 34 Порядку № 1487 перевірка у громадян України під час прийняття у них наявності військово-облікового документа не проведена, на роботу прийнятий військовозобов`язаний, який на момент прийняття на роботу не мав військово-облікового документа, а саме ОСОБА_3 . Враховуючи викладене, ОСОБА_1 порушила вимоги абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» та абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постановою тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_4 № 2724 від 27 вересня 2025 року, прийнятою за результатами розгляду Протоколу 27 вересня 2025 року та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто, диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» та абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Зі змісту оскаржуваної постанови також вбачається, що порушення ведення військового обліку полягає у недотриманні вимог Порядку № 1487 від 30.12.2022.

Пункт 34 Порядку № 1487 вимагає, що з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють: перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає у прийнятті 02 вересня 2013 року на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_3 , який на момент прийняття на роботу не мав військово-облікового документа.

З наданих позивачем доказів, які не спростовані відповідачем, встановлено, що на час прийняття ОСОБА_3 на роботу в ПрАТ «ПОЛІЕМОС» (02.09.2013), ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з цим підприємством, не була відповідальною за ведення військового обліку, оскільки прийнята на роботу лише 03 січня 2023 року, і лише 01 вересня 2023 року була переведена на посаду начальника відділу кадрів, що підтверджується наказом від 31.08.2023 року № 46-О. Отже, ОСОБА_1 на час прийняття ОСОБА_3 на роботу у 2013 році не була відповідальною за ведення військового обліку на підприємства.

Крім того, на час прийняття на роботу ОСОБА_3 (02.09.2013) не був прийнятий та не діяв Порядок № 1487, який набрав чинності лише 30.12.2022 року. Отже, прийняття ОСОБА_3 на роботу не могло бути здійснене з порушенням Порядку № 1487.

Отже факт прийняття ОСОБА_3 на роботу у вересні 2013 року навіть без військово-облікового документа не свідчить про порушення правил ведення чинного на той час персонального військового обліку призовників та військовозобов`язаних.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не надав доказів, що на час проведення перевірки ПрАТ «ПОЛІЕМОС», зокрема відповідальною особою ОСОБА_1 , допустили порушення правил ведення персонального військового обліку призовників та військовозобов`язаних.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не доведена, оскільки зазначені в оскаржуваній постанові твердження про те, що ОСОБА_1 допустила порушення абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» та абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи позицію ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, 28.10.2010), відповідно до якої суди зобов`язані обґрунтовувати рішення, але не зобов`язані відповідати на кожен довід, суд зазначає, що всі ключові питання у справі розглянуто та істотні доводи оцінено. Інші доводи позивача не впливають на вирішення спору, а тому не потребують окремої оцінки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Медвєдєв Владислав Ігорович, в частині скасування оскаржуваної постанови із закриття справи.

Позовні вимоги про визнання постанови протиправною задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту прав суперечить положенням ч. 3 ст. 286 КАС України.

На підставі ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Медвєдєв Владислав Ігорович, до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати Постанову № 2724 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя І.П. Латка