Справа № 520/20291/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 р. Справа № 520/20291/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 (головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В.) у справі №520/20291/23

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернулася до суду з заявою, в якій просила:

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

В обґрунтування позову зазначила, що є тіткою померлого ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Її племінник ОСОБА_3 надавав позивачці систематично допомогу, протягом всього часу спільного проживання.

Рішенням пенсійного органу від 28.04.2023 позивачці відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Отже, встановлення факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_3 необхідно для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 30.04.2022 року включно.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_2 від 25.04.2023 про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_3 згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

ОСОБА_1 (донька загиблого ОСОБА_3 ), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження в справі, оскільки справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення вирішуються згідно з розділом IV Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України).

Вказує, що заявлена позивачем вимога є самостійною за своєю суттю та єдиною в межах цієї справи (заявлена без вимоги про вирішення публічно - правового спору), що виключає можливість її розгляду судом адміністративної юрисдикції.

Посилається на те, що нормою п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Вказує, що справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян віднесено цивільним процесуальним законодавством до юрисдикції цивільного суду.

Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2024. у справі №560/17953/21 вже сформована правозастосовча практика у спірних правовідносинах, підстав відступати у суду від такої практики, відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №520/20291/23 між суддями визначено склад колегії суддів: ОСОБА_4 - головуючий суддя; судді: Бегунц А.О., Калиновський В.А.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 на підставі його заяви про відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №520/20291/23 визначено склад колегії суддів: Русанова В.Б. - головуючий суддя; судді: Бегунц А.О., П`янова Я.В.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, як тітка загиблого ОСОБА_3 , звернулася до адміністративного суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника.

З 2007 року ОСОБА_2 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув.

25.04.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо переходу з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 28.04.2023 №55 ОСОБА_2 відмовлено у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника у зв`язку з тим, що вона не належить до кола осіб, зазначених в статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що мають право на призначення пенсії в разу втрати годувальника.

У зв`язку з необхідністю переходу з пенсії за віком на пенсію за втратою годувальника, позивач звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту перебування на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до 30.04.2022 включно.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт перебування на утриманні ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже наявні правові підстави для встановлення відповідного факту.

Окрім того, суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_2 від 25.04.2023 про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_3 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.2 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спірним питанням у даній справі є питання юрисдикції, чи належить до адміністративної юрисдикції вимоги про встановлення юридичного факту щодо перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Частиною 2 ст.245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто, у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 року у справі №287/167/18-ц, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі №290/289/22-ц, і вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що юридичний факт, який просить встановити позивач - перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 має вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України, а отже заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.02.2024 у справі №160/18004/23.

Також колегія суддів вважає безпідставним вихід судом за межі позовних вимог, шляхом покладення обов`язку на пенсійний орган прийняти рішення за заявою ОСОБА_2 від 25.04.2023 про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_3 згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки за наслідками розгляду цієї заяви існує рішення пенсійного органу від 28.04.2023 про відмову в переведенні пенсії позивача на пенсію по втраті годувальника, яке є чинним та не оскаржувалося.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, дійшла висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного вище, інші доводи у справі не впливають на висновки колегії суддів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і закрити провадження у справі .

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст. ст. 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю, з роз`ясненням позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 311, 319, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №520/20291/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі №520/20291/23 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц