Справа № 500/6823/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6823/24 пров. № А/857/18690/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Довгої О.І., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року (суддя Микитюк Р.В., ухвалене в м. Івано-Франківськ, прийнятого в порядку письмового провадження) у справі № 500/6823/24 за адміністративним позовом Тернопільського окружного адміністративного суду до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

У листопаді 2024 року, Тернопільський окружний адміністративний суд (далі позивач, ТОАС) звернувся до суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області (далі відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу викладену в листі від 30.10.2024 №131920-15/2551-2024 «Про усунення порушень законодавства».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що суди є бюджетними установами, а отже, підконтрольними органами державного фінансового контролю, що не враховано судом першої інстанції. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - БКУ) бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Відповідно до частини 1 статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. При цьому судова влада - хоча і є окремою гілкою державної влади, однак, вона є елементом механізму держави, що бере участь у виконанні функцій держави й наділений при цьому владними повноваженнями, та яка, зі свого боку, повинна звітувати перед державою за бюджетні кошти, що витрачені на її утримання. Судом першої інстанції не враховано, що норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не визначають повноваження Державної судової адміністрації в частині контролю за використанням бюджетних коштів розпорядниками нижчого рівня, якими, у цьому випадку, є суди. Судом не враховано, що жоден з Планів не приймався або затверджувався відповідачем, не оскаржувався позивачем та відповідно не скасований, тому підлягав виконанню Управлінням, як структурним підрозділом Західного офісу Держаудитслужби. Вказує, що суд необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування оспореної вимоги як протиправної, оскільки в ході ревізії були встановлені порушення, які підтверджуються висновками акту ревізії та первинними документами, тощо, які є додатками до акту ревізії та були досліджені в ході проведення ревізії Тернопільського окружного адміністративного суду та вважає вимогу про усунення виявлених порушень законною, обґрунтованою та правомірною, оскільки зазначена вимога не порушує прав позивача, відповідає Конституції України, Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Тернопільський окружний адміністративний суд створений відповідно до Указу Президента України від 16.11.2004 №1417/2004 та є юридичною особою публічного права зі спеціальним правовим статусом, частиною судової влади, її структурним елементом.

Позивач, як орган судової влади, протягом 2022 та 2023 років здійснював закупівлю товарів, робіт та послуг в тому числі і закупівлю «Електричної енергії» згідно з приписами Закону України «Про публічні закупівлі» та особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 №1178 (із змінами).

Наказом Державної аудиторської служби України від 25.05.2024 №108 «Про затвердження Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал», відповідно до п.9 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43, Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою КМУ від 08.08.2001 №995, затверджено План проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року (далі - План).

Згідно з п.6.1 Плану, передбачено проведення «Ревізії окремих питань фінансово- господарської діяльності апеляційних судів (апеляційних загальних судів, апеляційних господарських судів, апеляційних адміністративних судів), місцевих судів (окружних господарських судів, окружних адміністративних судів) та інших, які утримуються коштом бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» (перелік об`єктів у додатку 4, зі змінами внесеними згідно з наказом Держаудитслужби від 07.06.2024 №116, від 10.07.2024 № 167, від 18.07.2024 №174, від 31.07.2024 №190, від 06.08.2024 №200) у серпні місяці 2024 року, підстава проведення - «власна ініціатива».

Додатком 4 до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал (п.6.1) «Перелік підконтрольних установ (об`єктів контролю), на яких планується проведення інспектування за темою, визначеною у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на ІІІ квартал 2024 року», передбачено проведення Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільській області заходу державного фінансового контролю щодо ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024.

Також, згідно із п.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на III квартал 2024 року, затвердженого наказом Західного офісу Держаудитслужби від 11.06.2024 № 122, передбачено проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності апеляційних судів (апеляційних загальних судів, апеляційних господарських судів, апеляційних адміністративних судів), місцевих судів (окружних господарських судів, окружних адміністративних судів) та інших, які утримуються коштом бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» (перелік об`єктів у додатку 1.11) у серпні 2024 року, підстава проведення - «власна ініціатива (л.6.1 Плану ДФК Держаудитслужби на III квартал 2024 року).

Із додатку 6.2 до розділу VI Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на III квартал 2024 року «Перелік підконтрольних установ (об`єктів контролю), на яких планується проведення - ревізій за темою, визначеною у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу держаудитслужби на III квартал 2024 року» вбачається, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проводитиметься перевірка ТОАС за період від 01.01.2022 по 31.07.2024. Зважаючи на зміст п.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24.05.2024 №103, в частині підстав проведення заходів державного фінансового контролю, ТОАС листом від 14.08.2024 вих. № 07-06/5162/24, звернувся на адресу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області. В даному листа просив повідомити « (...) за якими саме підставами та критеріями - визначеними у підпункті: «г» пункту 7 Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою КМУ від 08 серпня 2001 року № 955, ТОАС включено до плану проведення заходів фінансового контролю «за власної ініціативи».

В подальшому, листом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області «Про проведення заходу державного фінансового контролю» від 23.08.2024 №131908-15/2042-2024, повідомлено, що відповідно до Плану України на 2024-2027 роки, схваленого розпорядженням КМУ від 18.03.2024 №244-р. та положень Рамкової Угоди між Україною та ЄС щодо спеціальних механізмів реалізації Фінансування Союзу для України згідно з інструментом Ukraine Facility, яка була ратифікована ЗУ від 06.06.2024 №3786-ІХ, на Держаудитслужбу покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які будуть надходити через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту І, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, яка спрямована в тому числі на наближення України до членства в ЄС.

Відтак, в період з 27.08.2024 по 07.10.2024 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності - ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображено в акті «Ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024» від 10.10.2024 № 131908-22/3 (далі - Акт).

Із змісту акту слідує, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ТОАС, органом Держаудитслужби встановлено такі порушення:

При проведенні перевірки закупівлі електричної енергії: - спрощена закупівля на придбання товару ДК021-2015:09310000-5-Електрична енергія UA-2021-12-16-009385-с- додаткові угоди укладено з порушенням норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII, в частині відсутності документального підтвердження коливання ціни товару на ринку після укладення договору та додаткової угоди (в період між їх укладенням); пункту 5.16 договору та відповідно ст. 629 ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV (із змінами) та ст. 193 ГК України від 16.01.2003 № 436-IV (із змінами) - без документального підтвердження коливання ціни товару на ринку на умовах, визначених договором та збільшення ціни товару більш ніж на 10% від початково встановленої в договорі внаслідок чого ТОАС недоотримано активів (електричної енергії) та як наслідок зайво сплачено коштів на суму 4 761,68 грн, чим завдано йому збитків на вказану суму.

Не погоджуючись із викладеними в акті ревізії порушеннями позивач подав письмові заперечення.

Відповідач з наведеними запереченнями не погодився про, що відобразив у висновку на заперечення до акта ревізії від 10.10.2024 та складено вимогу, яку викладено в листі від 30.10.2024 за №131920-15/2551-2024.

Із змісту вимоги слідує, що на підставі норм п.1 ч.1 ст.8, п.7 ст.10, ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пп.9 п.4, пп.16 п.6, п.7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43, п.п.46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 №550, орган Держаудитслужби вимагає:

1. Забезпечити відшкодування (стягнення з ТОВ «Тернопільелектропостач») на користь ТОАС збитків 4 761,68 грн, заподіяних внаслідок переплати коштів за електричну енергію, відповідно до ст.ст.16, 22, 215, 216, 610-625, 1212 ЦК України, в тому числі шляхом визнання недійсними додаткових угод від 21.09.2022 №1 та від 26.10.2022 №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу за 05.01.2022 №2011/1-22.

В подальшому, керуючись нормами ч.1 ст. 3, ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України, Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом МФ України від 02.04.2014 №372 (із змінами), відшкодовані кошти перерахувати до загального фонду державного бюджету (код доходу 21080500 «Інші надходження»),

2. Забезпечити відшкодування (стягнення з ТОВ «Тернопільелектропостач») на користь ТОАС збитків в сумі 12 469,45 грн заподіяних внаслідок переплати коштів за електричну енергію, відповідно до ст.16, 22, 215, 216, 610-625, 1212 ЦК України, в тому числі шляхом визнання недійсними додаткових угод від 28.08.2023 №4 та від 23.11.2023 №5 до договору постачання електричної енергії споживачу від 08.12.2022 №2011/24-22.

В подальшому, керуючись нормами ч.1 ст. 3, ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України, Порядку бухгалтерського обліку окремих, активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом МФ України від 02.04.2014 №372 (із змінами), відшкодовані кошти перерахувати до загального фонду державного бюджету (код доходу 21080500 «Інші надходження»).

3. Проаналізувати матеріали, ревізії та розглянути питання про притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, що допустили порушення.

Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків разом із завіреним копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області до 20.12.2024.

Не погоджуючись із вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.

Відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24 травня 2024 року №108, Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Тернопільського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

При цьому, План України на 2024 - 2027 роки, схвалений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, а Рамкова угода між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ.

Тобто, у період, за який призначено проведення ревізії позивача, названі документи ще не діяли. Також відповідачем не надано доказів та не наведено доводів на підтвердження того, що у період, за який проводилася ревізія, судова система та позивач, зокрема, отримували кошти, які надходили через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Отже, якщо однією з підстав позову щодо оскарження рішень є порушення процедури проведення перевірки, за результатами якої вони були прийняті, то такі доводи підлягають першочерговій оцінці при судовому розгляді справи.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя (стаття 130).

Ураховуючи вказані норми Конституції України, суд зазначає, що органи судової влади та професійні судді, як носії цієї влади, є незалежними. Конституцією України встановлюються гарантії такої незалежності, а особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України. Суди не є підприємствами чи установами, які входять до сфери управління Державної судової адміністрації України, а є юридичними особами публічного права.

Приписами статті 1 Закону № 1402-VIII передбачено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Частинами 3, 4 статті 17 Закону № 1402-VIII встановлено, що систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд. Єдність системи судоустрою забезпечується: фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 146 Закону № 1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Статтею 148 Закону № 1402-VIII передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України виснував про те, що реалізація принципу незалежності судової гілки влади полягає насамперед у відособленості її від інших гілок державної влади, а це означає формування самостійної, автономної й самоуправлінської судової системи поза структурами законодавчої та виконавчої гілок влади.

Так, відповідно до позиції Конституційного Суду України будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади.

На законодавчому рівні повинні бути створені такі взаємовідносини, які виключали б невиправданий тиск, вплив чи контроль з боку виконавчої або законодавчої влади на судову владу та запобігали б виникненню нормативного регулювання, яке дасть змогу на законодавчому рівні контролювати органи судової влади, а також суддів при здійсненні ними функцій і повноважень, що призведе до втручання у діяльність судової влади та посягання на її незалежність, закріплену в Основному Законі України.

У підсумку Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 наголосив на тому, що створюючи відповідні органи, запроваджуючи відповідальність (санкції), окремі види контролю, законодавець повинен виходити з принципів незалежності судової влади, невтручання у діяльність судів та суддів.

Повноваження Державної аудиторської служби України для здійснення державного фінансового нагляду з питань фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ визначаються Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Статтею 2 Закону №2939-XII передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Зі змісту зазначеного положення Закону № 2939-ХІІ слідує, що в останньому закріплено вичерпний перелік підконтрольних контрольно-ревізійній службі установ. Серед вказаного переліку судові органи відсутні.

За приписами п. 3 Положення про Державну аудиторську службу України від 13.02.2016 року №43 основними завданнями Держаудитслужби є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг.

У розумінні пп.2 п. 4 цього ж Положення Держаудитслужба здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, установах, організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно; суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим в кримінальному провадженні.

Також, питання правовірності проведення ревізії у суді вже було предметом судового дослідження у справі №804/902/16.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року у справі №804/902/16 дійшов висновку, що зі змісту положень статті 2 Закону України № 2939-ХІІ убачається, що в такому закріплено вичерпний перелік підконтрольних контрольно-ревізійній службі установ, серед якого судові органи відсутні.

Колегія суддів вважає за можливим застосування наведеного висновку суду касаційної інстанції у розглядуваній справі, оскільки, як станом на момент виникнення у названій вище справі спірних правовідносин та прийняття Верховним Судом зазначеної постанови, так і на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, положення статті 2 Закону України №2939-ХІІ в частині переліку підконтрольних установ, до складу яких відносяться «бюджетні установи», не змінився. Так само не змінилася редакція пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, в якому наведено визначення бюджетних установ.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 37 постанови від 30 січня 2020 року у справі №804/902/16 Верховний Суд зробив висновок про те, що суди, як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України № 2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.

Таким чином, суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами державного фінансового контролю, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Отже відсутність законодавчої заборони на проведення заходів державного фінансового контролю шляхом інспектування фінансово-господарської діяльності судів не дає підстав здійснювати розширене трактування норми, яка визначає повноваження щодо проведення таких заходів.

Слід звернути увагу, що контроль за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням здійснює Рахункова палата.

Організація, повноваження та порядок діяльності Рахункової палати регламентовані Законом України «Про Рахункову палату» від 02 липня 2015 року № 576-VIII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №576-VIII).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Рахункову палату» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) Рахункова палата здійснює фінансовий аудит, аудит ефективності та аудит відповідності, зокрема, щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, Офісу Генерального прокурора та інших органів, безпосередньо визначених Конституцією України; використання коштів державного бюджету, наданих місцевим бюджетам та фондам загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; здійснення таємних видатків державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у Законі України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» повноважень на проведення ревізії позивача, за умови неврегульованості на законодавчому рівні до 19.12.2024, не легітимізує дії органу фінансового контролю.

Можливість врахування судом змін законодавства при визначенні правильності його застосування підтверджується сталою судовою практикою суду касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2-а-3494/11, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №567/79/23 (пункти 79 83).

Колегія суддів також звертає увагу на Висновок Комітету Верховної ради України з питань інтеграції України до Європейського Союзу щодо проекту Закону про внесення змін до Закону України «Про Рахункову палату» та деяких інших законодавчих актів України (реєстр. №10044-д від 16.09.2024) та Пояснювальну записку від 16.09.2024, в яких обґрунтовано необхідність прийняття змін та деталізації повноважень Рахункової палати.

З аналізу наведеної норму слідує, що виключно Законом №576-VIII передбачений механізм здійснення контрольних функцій використання коштів Державного бюджету щодо установ та органів системи правосудця. Як наслідок, інструментом такого механізму є виключно Рахункова палата.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача повноважень на проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача.

Щодо покликань відповідача на те, що він є органом влади, на який відповідно до Плану України на 2024 - 2027 роки, схваленого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, та положень Рамкової угоди між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, що була ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ, покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які надходять через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, що спрямована в тому числі на наближення України до членства в Європейському Союзі, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у період, за який призначено проведення ревізії позивача, названі документи ще не діяли. Також відповідачем не надано доказів та не наведено доводів на підтвердження того, що у період, за який проводилася ревізія, судова система та позивач, зокрема, отримували кошти, які надходили через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності.

Судом встановлено, що відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24 травня 2024 року №108, Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Тернопільського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

При цьому, План України на 2024 - 2027 роки, схвалений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, а Рамкова угода між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ.

Суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Щодо порушень виявлених відповідачем, то апелянт вказує на недопустимість в якості доказу зміни ціни на ринку довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків».

Однак, відповідач жодним чином не пояснює, довідка видана яким державним органом є «належним» засобом доказування зміни ціни електричної енергії на ринку, не спростовує доводів щодо наявності у ДП «Держзовнішінформ» повноваження на дослідження динаміки цін на ринку електричної енергії.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що орган Держаудитслужби не уповноважений, ані парламентом у Законі України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», ані Кабміном у Положенні №43, на дослідження динаміки коливання цін на ринку електричної енергії.

Щодо покликання апелянта на лист Міністерства фінансів України №08020-08-5/12003 від 25.04.2025 щодо надання роз`яснень на запит Державної аудиторської служби України, то із змісту вказаного листа слідує, що Міністерством фінансів фактично надано тлумачення статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-XII від 26.01.1993 та вказано, що оскільки суди є бюджетними установами в розумінні бюджетного законодавства, то вони відносяться до підконтрольних установ для здійснення державного фінансового контролю.

Колегія суддів зазначає, що офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України, в той час як листи міністерств не встановлюють норм права і мають лише інформаційний характер.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на відсутність у відповідача повноважень на проведення ревізії позивача, з урахуванням позицій Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, оскаржувана позивачем вимога про усунення порушень Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, викладена у листі від 30.10.2024 року №131920-15/2551-2024 «Про усунення порушення законодавства» підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 500/6823/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар