Справа № 420/19856/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19856/25

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025р. про повернення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 20.03.2024р. по 18.04.2024р., з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 20.03.2024р. по 18.04.2024р., з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за 47 діб невикористаної основної відпустки за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за 47 діб невикористаної основної відпустки за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 28 діб додаткової відпустки за 2023-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 28 діб додаткової відпустки за 2023-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7.06.2018р. №260;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7.06.2018р. №260, виходячи із розміру грошового забезпечення Позивача на дату звільнення з ВЧ НОМЕР_1 18.04.2024р..

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2025р. позовну заяву залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунуто шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та надати належні докази цьому.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2025р. визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 . Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто без розгляду.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування ухвали суду та направлення справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивача з 18.04.2024р. звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини, а до суду з позовною заявою він звернувся 20.06.2025р..

Суд вказав, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 8.07.2025р. представник позивача наводить ті ж підстави його пропуску, які й зазначені були в первісній заяві про поновлення строку звернення до суду, та визнані судом неповажними, у зв`язку із чим зазначив, що сам факт проходження військової служби не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Доказів проходження позивачем військової служби після виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 позивачем до суду не надано, також відсутні документи на підтвердження психічного стану позивача та перебування його на реабілітації.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку чим допустив порушення норм процесуального права, а тому апеляційний суд на підставі ст.320 КАС України, частково скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу у відповідній частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст.171 цього Кодексу.

Приписи п.9 ч.4 ст.169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки КАС України, а й іншими законами.

Частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (компенсації втрати частини доходів у зав`язку з порушенням термінів виплати) у разі порушення законодавства про оплату праці.

У судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 7.05.2002р. №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022р., частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст.233 КЗпП України).

При цьому, дія ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 1.07.2022р. може поширюватися тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою чинності.

Такий підхід до вирішення питання строку звернення до суду з урахуванням змін, внесених згідно із Законом №2352-IX від 1.07.2022р, застосовано Верховним Судом у постанові від 21.03.2025р. у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що позивач звернувся до суду із позовом, зокрема, щодо визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 :

- щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 20.03.2024р. по 18.04.2024р., з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;

- щодо невиплати грошової компенсації за 47 діб невикористаної основної відпустки за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- щодо невиплати грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 28 діб додаткової відпустки за 2023-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ч.1 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно із наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №111 від 18.04.2024р. виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 18.04.2024р. у зв`язку із звільненням з військової служби.

Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч.2 ст.233 КЗпП України, відповідно до якої, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, в даному випадку предметом спору у даній справі є питання щодо виплати всіх сум, що належать працівнику при звільненні, а тому строк звернення до суду становить 3 місяці з моменту одержання письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні.

Вказане, свідчить про необхідність встановити момент, коли позивачу стало відомо про порушення його прав щодо не виплати спірних сум грошового забезпечення.

Як вбачається із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №111 від 18.04.2024р., що в ньому відсутня згадка щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Вказане свідчить, що спірна допомога не була виплачена взагалі, а тому позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав під час отримання наказу про звільнення від 18.04.2024р..

Що стосується позовних вимог стосовно виплати індексації грошового забезпечення за період з 20.03.2024р. по 18.04.2024р., то судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 12.04.2023р. по 20.03.2024р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_3 та в подальшому був переведений для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .

У відповідності до вимог п.1 Розділу V Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022р. №280, (далі - Інструкція №280), військовослужбовці, які переміщуються по службі з одного місця проходження військової служби до іншого, під час прямування рахуються як поповнення і можуть переміщуватись у складі команд або самостійно.

Згідно пункту 3 Розділу V Інструкції №280 під час відправки військовослужбовця самостійно У нього повинні бути, серед іншого, припис, в якому для осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу зазначено коли, кому та за яким вихідним номером надіслано особову справу військовослужбовця; військово-перевізні документи, продовольчий, речовий та грошовий атестати.

За змістом пункту 6 Розділу V Інструкції №280 перед відправленням поповнення посадові особи військової частини зобов`язані перевірити у військовослужбовців і старших команд наявність і правильність оформлених документів, передбачених пунктами 3 і 4 цього розділу, а також повноту забезпечення військовослужбовців усіма видами забезпечення і справність їх обмундирування.

Пунктом 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017р. №280 (далі - Правила №280) передбачено, що грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, зокрема, у випадку вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до положень п.11.3 Правил №280 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації. Отримані від військовослужбовців грошові атестати зберігаються у справах фінансового органу військової частини та знищуються після перевірки (дослідження) їх підрозділами Служби внутрішнього аудиту.

У відповідності до п.19 Розділу ІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. №232 (далі - Інструкція №232) у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації).

Так, у порядку, визначеному вищенаведеними положеннями Інструкції №280, Порядку №280 та Інструкції №232, під час переведення ОСОБА_1 з ВЧ НОМЕР_3 до нового місця проходження військової служби ВЧ НОМЕР_1 , грошовий та речовий атестати повинні бути отримані позивачем. Із грошового атестату позивач повинен дізнатись про наявність або відсутність виплати йому певних складових грошового забезпечення, зокрема й спірної індексації грошового забезпечення.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що в даному випадку, у зв`язку із наявністю факту переведення позивача з ВЧ НОМЕР_3 до ВЧ НОМЕР_1 , останньому повинно було бути відомо про порушення прав щодо не виплати спірної індексації грошового забезпечення в момент виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_3 .

Разом з тим, що стосується вимог щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням додаткової винагороди, то судова колегія вважає, що про порушення своїх прав у цьому разі позивач може дізнатись виключно після отримання детального розрахунку складових грошового забезпечення, які йому були нараховані та виплачені.

Так, з метою встановлення певних обставин, П`ятим апеляційним адміністративним судом було прийнято ухвали від 25.09.2025р. та від 23.10.2025р. про витребування доказів, в який, зокрема ставилось питання про витребування від ВЧ НОМЕР_1 доказів щодо повідомлення позивачу інформації про нараховане та виплачене грошове забезпечення при звільненні (картка особового рахунку, довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення, грошовий атестат тощо).

Однак, у заяві відповідача від 20.10.2025р. на виконання вимог ухвали запитуваних доказів та відповідних пояснень не надано, у зв`язку із чим судова колегія вважає, що такі докази відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку строк звернення до суду із вимогами щодо перерахунку компенсації за невикористані дні відпустки із урахуванням додаткової винагороди позивачем не пропущено, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви в цій частині.

Що стосується доводів апелянта щодо підстав для поновлення строку, то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що сам факт проходження військової служби позивачем не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Крім того, посилання позивача на психологічне напруження, яке наявне й до теперішнього часу повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що відповідні посилання позивача не є достатніми та належними підставами для поновлення строку звернення до суду.

Оскільки судом першої інстанції неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, то ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025р. про повернення позовної заяви підлягає скасуванню в частині щодо вимог щодо невиплати грошової компенсації за невикористані відпусток з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, з направленням справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 320, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025р. про повернення адміністративного позову без розгляду скасувати в частині вимог щодо:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за 47 діб невикористаної основної відпустки за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за 47 діб невикористаної основної відпустки за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 28 діб додаткової відпустки за 2023-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 28 діб додаткової відпустки за 2023-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко