Справа № 638/14574/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. Справа № 638/14574/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова (головуючий суддя І інстанції Шамраєв М.Є.) від 22.08.2025 по справі № 638/14574/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України , Оперуповноваженого ВПК Харківського управління ДВБ НПУ Берднікова Віталія Вікторовича

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Оперуповноваженого ВПК Харківського управління ДВБ НПУ Берднікова Віталія Вікторовича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову оперуповноваженого Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, майора поліції Берднікова Віталія Вікторовича, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ББА № 110839, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127-3 КУпАП. Також просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 22.08.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Оперуповноваженого ВПК Харківського управління ДВБ НПУ Берднікова Віталія Вікторовича та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 110839 від 08.07.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 127-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Департаменту внутрішньої безпеки національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач пропустив строки звернення до суду з цим позовом. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив, не надав жодної оцінки згаданим вище фактам, доводам та аргументам та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Позивач, своїм правом на подачу відзиву не скористався. Надав до суду додаткові пояснення, та долучив копію протоколу судового засідання Шевченківського районного суду м. Харкова в рамках розгляду справи № 638/14574/25.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою серії ББА № 110839 від 08.07.2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8 500 грн. за те, що він 17.06.2025 року о 14-16 год., у м. Харкові, по вул. Шевченка, 121, здійснював практичну підготовку водія транспортного засобу ОСОБА_2 з використанням транспортного засобу, обладнаного з порушенням ПДР, а саме навчальний ТЗ не було обладнано спереду розпізнавальним знаком «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «К» п. 30.3 ПДР, чим порушив вимоги п. 24.8 ПДР України та п. 17 ПКМУ України № 487 від 20.05.2009 року.

Позивач, не погодившись з прийнятою постановою, оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що літера «Н», зображена у середині трикутника з обох сторін знаку, встановленого на даху автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідає вимогам п. 30.3 «к» ПДР та дозволяє в достатній мірі ідентифікувати автомобіль як навчальний. Тому, постанова серії ББА № 110839 від 08.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 127-3 КУпАП відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме:

здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів;

допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв;

проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами,

- тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 24.8 ПДР України транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Відповідно до п. 30.3 "к" ПДР України «Навчальний транспортний засіб» - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори й каймою червоного кольору, в який вписано літеру «Н» чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водіння.

Також, відповідно до п. 16 «Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методи такої перевірки», які затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 року № 710 (у редакції наказу Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статті 127-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

На підтвердження наявності факту правопорушення відповідачем долучено до справи відеозаписи.

Колегією суддів досліджено відеозаписи, з яких чітко вбачається, що на даху автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився двосторонній знак у трикутнику з літерою «Н».

Доводи відповідача стосовно того, що пункт "к" п. 30 ПДР України містить пряму вимогу щодо розміщення рівностороннього трикутника білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру "Н" чорного кольору спереду і ззаду на транспортних засобах, не відповідає дійсності, адже в нормі чітко визначено, що допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявності достатніх і необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі, тому постанова підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Так, доводи апелянта про ігнорування заяви про залишення позову без розгляду є безпідставними, адже заява була розглянута судом першої інстанції та в її задоволенні було відмовлено, що підтверджується копією протоколу судового засідання.

Як встановлено судовим розглядом, спірна постанова серії ББА № 110839 винесена 08.07.2025.

17.07.2025 представник позивача подав скаргу щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття справи про адміністративне правопорушення до Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

21.07.2025 начальником Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України Володіним О.О. прийнято рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частиною 2 статті 288 КУпАП визначено, що скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частинами першою-другою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк може бути пропущений виключно з поважних причин.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог, та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

З системного аналізу вищевказаних норм, застосовуючи їх до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись зі скаргою до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, мав обґрунтовані очікування щодо об`єктивного та законного перегляду спірної постанови, водночас розгляд скарги був формальним, а в рішенні від 21.07.2025 жодних аргументів чи роз`яснень стосовно доводів викладених в скарзі зазначено не було.

Стосовно посилання відповідача на позиції Верховного Суду щодо вказаного питання, викладена у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 463/1221/17, від 05 березня 2020 року у справі № 127/7446/19 та від 07 грудня 2020 року у справі № 522/14986/19 від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а, від 16 лютого 2023 року у справі № 697/1044/22, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 3 частини 1 ст. 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Водночас, факт звернення позивача зі скаргою сам по собі не може бути автоматичною підставою для обмеження його права щодо звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Колегія суддів зазначає, що адміністративне оскарження (оскарження в адміністративному порядку, або так зване «відомче оскарження») до вищестоящого органу в порядку підлеглості рішення нижчестоящого органу передбачено, зокрема: положеннями Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП), які встановлюють можливість оскарження постанови органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанови за справою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) (п. 2 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Проте, норми КУпАП не передбачають безпосередньої можливості самостійного оскарження до адміністративного суду рішення вищестоящого органу, прийнятого за результатами розгляду скарги особи на постанову нижчестоящого органу в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення.

Отже, до моменту розгляду скарги в порядку адміністративного оскарження до вищестоящого органу, особа яка вважає, що її права порушено, має обґрунтовані підстави на перегляд прийнятого рішення.

Лише після відмови у задоволенні скарги, і прийняття вищестоящим органом рішення про залишення спірної постанови без змін, позивач встановив, що для захисту його порушених прав необхідно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «BelesandOthers v. theCzechRepublic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «NunesDias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «PerezdeRadaCavanilles v. Spain»).

Апеляційний суд враховує фактичні обставини справи, та докази наявні в матеріалах справи, які беззаперечно підтверджують відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП.

Водночас, відповідач не тільки відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 під час адміністративного перегляду постанови, але й не навів жодних обґрунтованих доводів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, під час судового розгляду цієї справи та обмежився лише посиланням на те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

За таких обставин, подання позивачем позову в межах 10 денного строку (а саме на 8 день) після винесення рішення начальника Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України від 21.07.2025, слід вважати об`єктивно зумовленим і таким, що вважається пропущеним з поважних причин.

Водночас, скаржник, акцентуючи на суворому застосуванні процесуальних строків, не враховує фактичних обставин справи, а саме факту безпідставного винесення постанови щодо позивача, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, може мати наслідком порушення права позивача на ефективний доступ до суду та належний захист своїх інтересів.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії тощо.

Отже, колегія суддів зазначає, що оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності до вищестоящого органу не може обмежувати конституційне право особи на захист порушених прав в судовому порядку.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, доводи апелянта, які наведені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 22.08.2025 по справі № 638/14574/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов

Повний текст постанови складений 30.10.2025 року