Справа № 285/3333/25
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №285/3333/25
Провадження №2-а/760/1401/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Бережної С.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

16 липня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва на підставі ухвали Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2025 року інспектором Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Рибаком Сергієм Олександровичем було винесено постанову серії ЕНА № 4983643 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (в подальшому Постанова), відповідно до якої - ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а саме за те, що на думку її автора 15.06.2025 р. о 13 год. 05 хв. рухався в м. Звягель, вул. Шевченка, 66, з пошкодженим лобовим склом, та на законну вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4.а ПДР України - Керування ТЗ особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, чинного страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Отримавши копію Постанови та ознайомившись з її повним змістом, вважає, що вона є необґрунтованою, прийнятою із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини викладені в ній не відповідають дійсності, для висновків, зроблених в ній, не було жодних підстав. Тому позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке не скоював і вважає, що вищевказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню через наступне. Так, 15.06.2025 р. біля 12 год. 30 хв. останній дійсно керував належним йому на праві власності автомобілем КІА SPORTTAGE, р.н. НОМЕР_1 , і у повній відповідності до Правил дорожнього руху України та з врахуванням дорожньої обстановки рухався по вул. Вокзальна, в м. Звягель, до перехрестя з вул. Шевченка. Здійснивши лівий поворот і продовживши рух свого автомобіля по вул. Шевченка, в напрямку центра міста, побачив, що напроти житлового будинку № 66 фактично було створено мобільний блокпост, де біля бордюру стояли службовий автомобіль поліції та автомобіль ТЦК та СП, а їх працівники без виставлених належних дорожніх знаків та конусів, прямо серед проїзної частини дороги здійснювали зупинку автомобілів та проводили перевірку документів водіїв. В зв`язку з тим, що один із зупинених автомобілів знаходився посеред проїзної частини дороги, а працівники ТЦК та СП перебували навкруги його, це не тільки створювало перешкоду в русі його автомобіля, а й наражало на небезпеку вказаних осіб. За таких обставин, виключно з власної ініціативи зупинив автомобіль, яким керував і, ввімкнувши аварійну сигналізацію, звернувся до найближчого працівника поліції з даного приводу та проханням забезпечити безпеку руху на даній ділянці дороги. На що поліцейський, як згодом з`ясувалось зі змісту Постанови капітан поліції Рибак С.О. , відразу висунув йому вимогу надати йому посвідчення водія з метою встановлення особи. На його запитання з якої причини була висунута така вимога і якою нормою права він керується, зазначений працівник поліції вказав, що нібито зупинив його у відповідності до статті 35 Закону України «Про національну поліцію», при цьому перелічив різні пункти даної статті, а тому хоче перевірити посвідчення водія. Позивач заперечив ту обставину, що його взагалі було зупинено, так як таку зупинку здійснив виключно за власної ініціативи за наявності перешкод руху його автомобіля та з метою звернення до працівників поліції забезпечити безпеку руху на даній ділянці дороги. За таких обставин надавати для перевірки посвідчення водія у нього підстав абсолютно немає. Хоча при цьому повідомив, що посвідчення водія позивач має при собі. Згодом до його автомобіля підійшов працівник ТЦК та СП, який перевірив його особу, так як останній пред`явив йому своє посвідчення офіцера. Після встановлення працівником ТЦК та СП його особи та тривалого намагання безпідставно отримати від нього посвідчення водія, яке поєднувалось із зневажливим ставленням до особи, капітан поліції Рибак С.О. повідомив, що відносно нього буде винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що і було зроблено з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених вимог ст.ст. 268, 278, 279, 280 КУпАП, п. 4, 5, 6, 8, 9 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Позивач категорично заперечує факт порушення вимог ПДР України, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не вчиняв, тому з таким рішенням не погоджується. Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачені конкретні випадки коли поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а статтею 32 вказаного Закону коли має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу. Відповідно до п. 2.4.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р., № 1306, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, та пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. Враховуючи ту обставину, що позивача під час керування транспортним засобом ніхто не зупиняв; підстав, визначених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», для такої зупинки не було; таку зупинку останній здійснив виключно з власної ініціативи в зв`язку із створенням перешкоди в русі його автомобіля та небезпеки осіб, які знаходились на проїзній частині дороги, та з метою звернення до найближчого працівника поліції з даного приводу та проханням забезпечити безпеку руху на даній ділянці дороги, а тому і законних підстав, передбачених ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», вимагати пред`явити посвідчення водія у капітана поліції Рибака С.О. не було, а відповідно не було підстав виконувати його вимогу, як це передбачено п. 2.4.а. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р., № 1306. Таким чином вважає, що під час винесення Постанови не було добуто і не було надано жодного беззаперечного доказу на підтвердження порушення ним п. 2.4.а. ПДР України. Тож при оформленні вказаного процесуального документу працівник поліції керувалася лише своїми домислами. Вважає, що суб`єктивна та упереджена думка, бажання працівника поліції винести постанову про адміністративне правопорушення та притягнути позивача до адміністративної відповідальності не є законною підставою, не може бути достовірним та належним доказом, на якому ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення. З врахуванням наведеного просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4983643 від 15.06.2025 р. про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гри. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, - скасувати.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2025 року справу передано до провадження судді Тесленко І.О.

Ухвалою від 13 серпня 2025 року прийнято позовну заяву, подану ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання для розгляду справи по суті; витребувано із Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (вул. Івана Франка, 3, м. Звяґель, 11701) копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких 15.06.2025 р. інспектором Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітаном поліції Рибаком Сергієм Олександровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4983643, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

20 жовтня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Дослідивши матеріали справи ГУНП в Житомирській області вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з наступним: Зі змісту постанови вбачається, що 15.06.2025 року о 13 год. 05 хв. по вулиці Шевченка, 66 в місті Звягель водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «КІА SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 , з пошкодженим лобовим склом та на законну вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив ті. 2.4.а Правил дорожнього руху України (далі - Правила). Відповідно до п. 2.4.а ПДР - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (стосується обов`язків водія механічного транспортного засобу мати при собі певні документи. До них належать: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також дозвіл на використання проблискових маячків або спеціальних звукових сигналів (якщо встановлені). У зв`язку з порушенням вищевказаних норм, інспектором Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Рибаком Сергієм Олександровичем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis у. the United Kingdom'' будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем (транспортними засобами) знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем (транспортний засіб) може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями( т/з), погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Отже, водій при керуванні автомобілем (т/з) зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України. В даному випадку Позивач порушив ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Причиною зупинки ОСОБА_1 є пошкодження лобового скла. Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП - керування автомобілем із технічними несправностями з якими експлуатація заборонена. Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4983643 від 15.06.2025 року винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Тому доказом встановлення вини Позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відео-докази, що додаються до відзиву. Вказані відеозаписи здійснені на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Згідно із ст. 31 Закону України "Про національну поліцію" № 580-УІІІ поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 цього Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Звертають увагу суду, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення поліцейським вимог Закону № 580-УІІІ при здійсненні відеозапису, що може бути підставою для виключення такого електронного доказу з числа доказів у розумінні ст. 251 КУпАП. Так, переглядом відеозапису із нагрудного відео-реєстратора поліцейського зафіксовано, що поліцейським повідомлено суть скоєного ним адміністративного правопорушення (не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії). На відео зафіксовано розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, працівником поліції позивача ознайомлено зі ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також роз`яснено порядок сплати штрафу і оскарження постанови. Водночас за правовою характеристикою, правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП вважається закінченим з моменту допущенного проступку. Не мають значення наступні дії та виправдання порушника. Поліцейський чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступку. Поряд з тим, особа яка вчинила проступок повинна нести адміністративну відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок. Враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок, особа має нести адміністративну відповідальність. Невідворотність адміністративної відповідальності залежить більшою мірою від роботи працівників, уповноважених притягати до відповідальності і застосовувати санкції. Адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди. Безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам. Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивачу роз`яснено строки сплати штрафу, порядок оскарження постанови та порядок примусового виконання постанови про стягнення штрафу. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Тому, позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах та обов`язках. Будь яких клопотань у ході винесення постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , не заявляв. Від отримання копії постанови серії ЕНА № 4983643 від 15.06.2025 про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 відмовився. Слід також зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов`язок патрульного поліцейського забезпечувати правопорушнику фахівця в області права. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду, яким позивач скористався. Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов, зокрема, у справі 537/6068/16-а від 20.08.2020. Отже, аналіз матеріалів справи свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з роз`ясненням суті скоєного адміністративного правопорушення, наданням (роз`ясненням) позивачу його прав, можливості подання заперечень (клопотань), залучення спеціаліста в галузі права (адвоката). З урахуванням роз`яснення п. п. 4.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою. Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. За встановлених обставин доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення ним правопорушень, за які передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП є безпідставними та не обґрунтованими, а крім того жодними доказами не підтвердженими. Окремо, звертають увагу, що хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на Відповідача однак це не може розумітися таким чином, що Позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд виклавши її по справах №760/2846/17 від 14.03.2018; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17: постанова ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ від 25.06.2020 по справі №520/2261/19) та згідно висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Тому відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи. Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні. Приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було. З врахуванням наведеного просив ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та стягненні з Головного управління Національної поліції в Житомирській області судових витрат - відмовити в повному обсязі.

Позивач правом на надання суду відповіді на відзив не скористався.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

В судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Вказав, що на його думку постанова винесена незаконно, внаслідок подій, що відбулися на дорозі. Зазначив, що він зупинився самостійно, поліцейські його не зупиняли. Він до них звернувся з приводу регулювання дорожнього руху, оскільки ТЦК на дорозі була створена небезпека для учасників руху. Його попросили пред`явити документи, однак він відмовився оскільки вважає що поліцейські не мали для цього законних підстав. Також зазначив, що поліцейські не мали право його зупиняти, а, відповідно і права просити пред`явити документи.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4983643 від 15.06.2025 року, 15.06.2025 о 13 год.05 хв. водій ОСОБА_1 рухався в м. Звягель, вул. Шевченка, 66, з пошкодженим лобовим склом, та на законну вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4.а ПДР України - керування ТЗ особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, чинного страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних ТЗ; ст. 126 ч. 1 (а.с. 5).

Також, у п. 7 вказаної постанови «До постанови додаються» зазначено: відео з портативного відеореєстратора.

Судом досліджено відеозаписи, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву. З вказаних записів вбачається, що позивач керував транспортним засобом KIA SPORTTAGE, р.н. НОМЕР_3 , на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія.

Ці обставини підтверджуються і відеозаписами, доданими позивачем до позовної заяви та не спростовувались ним в судовому засіданні.

Позиція позивача ґрунтується на його впевненості щодо відсутності необхідності виконання вимог поліцейських щодо пред`явлення посвідчення водія у випадку відсутності для того законних підстав.

З цього приводу суд зважає на наступне.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Як передбачено ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожньою руху його учасниками.

У свою чергу, відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно п. 2.1. передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно до пункту 2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вбачається з ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та пред`являти його поліцейському на його вимогу у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність, зазначених у пункті 2.1 ПДР України, документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Доводи позивача про те, що у посадових осіб відповідача були відсутні підстави для зупинення транспортного засобу, яким керував позивач, та пред`явлення відповідної вимоги, не заслуговують на увагу суду, з огляду на наступне.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з диспозиції норм, передбачених п.п. «а» п.2.4 ПДР України та абз.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», у позивача, як у водія, був безумовний обов`язок на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Натомість, ОСОБА_1 не виконав вказану вимогу поліцейського, що підтверджується переглянутим судом відеозаписом та не заперечується самим позивачем у позовній заяві.

Зазначені обставини свідчать про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому доводи позивача на незаконність зупинки транспортного засобу не спростовують необхідність виконання ним імперативного обов`язку, передбаченого пп. «а» п.2.4 ПДР України.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають (у тому числі) справи про адміністративні правопорушення передбачені частинами першою, другою, четвертою статті 126 КУпАП.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (зокрема за ч. 1 статті 126 КУпАП). У даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Як вбачається з п. 11 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Згідно з ст. 31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких зокрема: перевірка документів особи; зупинення транспортного засобу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Також, згідно до п. 5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (надалі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає ст. 283 КУпАП та п.5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції. Порушення прав особи суб`єктом владних повноважень судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В силу вимог встановлених ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну до медичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як встановлено статтею 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є саме захист прав та свобод осіб у випадку їх порушення суб`єктами владних повноважень.

У той же час, з матеріалів справи вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, будь - яких порушень його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо нього судом встановлено не було.

Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно до п.4 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також за наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Таким чином, будь - які підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновків про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі не має, а відтак позовні вимоги є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 227, 244, 246, 250, 251, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко