Справа № 200/3360/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року справа №200/3360/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (повне судове рішення складено 16 червня 2025 року) у справі № 200/3360/25 (суддя в І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі Управління, ГУ ПФУ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 25.03.2025 № 38 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 17.03.2025.

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в «ДП Донецький навчально-курсовий комбінат громадського харчування» в період з 01.09.2000 по 18.01.2002;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи по списку № 1 підземні Постанова № 202, за професією електрослюсар підземний, машиніст підземних установок з повним робочим днем під землею, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 12.07.2010 по 31.12.2010; з 01.01.2021 по 18.07.2024 на шахті «Котляревська ДП «Селидіввугілля» та період роботи з 04.05.2007 по 05.12.2008 в ТОВ «Ремшахтострой».

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 17.03.2025.

На обґрунтування позову посилається на те, що відповідач неправомірно не зарахував до його стажу спірні періоди роботи, а отже вважає, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.03.2025 № 38 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Управління зарахувати до страхового стажу позивачу період навчання з 01.09.2001 до 11.01.2002 включно і періоди роботи з 12.07.2010 до 31.12.2010 включно та з 01.01.2021 до 30.06.2024 включно.

Зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи по Списку № 1 підземні Постанова № 202 періоди роботи з 04.05.2007 до 05.12.2008 включно, з 12.07.2010 до 31.12.2010 включно і з 01.01.2021 до 30.06.2024 включно.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 17.03.2025.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Пільговий стаж за Списком №1 становить - 18 років 9 місяців 22 дні. Пільговий стаж роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(20) становить - 18 років 9 місяців 22 дні. Загальний страховий стаж становить 36 років 09 місяці 11 днів (в тому числі додаткові роботи за Списком №1).

За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.

Необхідною умовою для набуття права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону є безпосередня зайнятість на підземних роботах повний робочий день не менш як 25 років, або як працівнику провідних професій 20 років, однак у Позивача вони відсутні.

Зазначає, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.2001 по 18.01.2002 відповідно до трудової книжки від 30.07.2001 НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці відсутній номер і дата видачі свідоцтва та інформація про здобуття кваліфікації. До пільгового стажу роботи та до стажу з повним робочим днем в шахті не враховано період роботи з 04.05.2007 по 05.12.2008 в ТОВ Ремшахтострой, оскільки документально не підтверджено повної зайнятості (роботи на умовах повного робочого дня) за відповідними професіями, відсутня уточнююча довідка з підприємства про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до Порядку № 637 (додаток №5), також відсутня атестація робочих місць за умовами праці.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 є громадянином України, має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданого 25.09.1997.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах ГУПФУ прийняло оскаржуване рішення від 25.03.2025 № 38 про відмову в призначенні пенсії.

Указаним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи (25 років). Зазначено, що вік заявника 43 роки 09 місяців, страховий стаж особи становить 21 рік 06 місяців 29 днів, стаж особи з урахуванням кратності + додаткові роки - (за Списком №1) становить: 36 років 09 місяці 11 днів, стаж роботи за Списком №1 становить: 18 років 09 місяців 22 дні, в тому числі: пільговий стаж роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(25) становить 18 років 09 місяців 22 дні, навчання за фахом становить 03 роки 07 місяців 00 днів. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб не враховано до пільгового та страхового стажу період роботи з 01.01.2021 по 30.06.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб.

До суду надана копія трудової книжки позивача НОМЕР_1 , в якій наявні записи:

- № 3 щодо навчання в Державному підприємстві «Донецький навчально-курсовий комбінат громадського харчування» з 01.09.2001 до 11.01.2002 включно;

- № 12 і № 13 щодо роботи машиністом підземним підземних установок з повним робочим днем у шахті з 04.05.2007 до 05.12.2008 включно в ТОВ «Ремшахтострой»;

- № 16 - № 18 щодо роботи електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею з 12.07.2010 до 19.11.2012 у Державному підприємстві «Селидіввугілля»;

- № 18 - № 23 щодо роботи електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті з 19.11.2012, електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею з 24.05.2023 до 18.07.2024 у Державному підприємстві «Селидіввугілля».

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо позивача:

- за період серпень 2001 року березень 2002 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати (доходу) і сплату страхових внесків;

- за період липень 2010 року грудень 2010 року наявні відомості про нарахування заробітної плати роботодавцем ВП «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», проте відсутні відомості про сплату цим роботодавцем єдиного внеску;

- за період січень 2021 року липень 2024 року наявні відомості про нарахування заробітної плати роботодавцем ВП «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», проте відсутні відомості про сплату цим роботодавцем єдиного внеску (окрім квітня 2022 року, коли нарахування заробітної плати відсутнє).

До суду надана форма РС-право щодо позивача (стаж), відповідно до якої:

- період з 19.04.2000 до 25.07.2001 включно зарахований до страхового та пільгового стажу позивача; період з 26.07.2001 до 18.01.2002 не зарахований до страхового стажу позивача;

- період з 04.05.2007 до 05.12.2008 включно зарахований до страхового стажу, але не зарахований до пільгового стажу;

- період 12.07.2010 до 31.12.2010 не зарахований до страхового та пільгового стажу позивача;

- період з 01.01.2021 до 30.06.2024 включно не зарахований до страхового та пільгового стажу позивача;

- період з 01.07.2024 до 28.02.2025 включно зарахований до страхового та пільгового стажу позивача.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови позивачу в призначенні пенсії.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Частиною 1 і ч. 3 ст. 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Приписами ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 розділу «Особливості підтвердження стажу роботи окремих категорій працівників» Порядку №637 передбачено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Наведе відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17 (2-а/208/105/17).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а зазначила, що «особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що під час розгляду заяви про призначення пенсії відповідачем безпідставно не враховано період з 04.05.2007 до 05.12.2008 включно до пільгового стажу позивача. Як було зазначено, цей період було зараховано до страхового стажу позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Позивач у періоди з 12.07.2010 по 31.12.2010 і з 01.01.2021 по 18.07.2024 працював у ВП «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці і не спростовується відповідачем.

Внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємстві.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення спірних періодів роботи до страхового і пільгового стажу, а також не врахування наявних відомостей про його заробітну плату, за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність неврахування періодів з 12.07.2010 по 31.12.2010 і з 01.01.2021 по 30.06.2024 до страхового та пільгового стажу під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Щодо періоду з 01.07.2024 до 18.07.2024 суд зазначає, що цей період враховано до страхового та пільгового стажу позивача, а тому відсутні підстави зобов`язувати повторно врахувати цей період до стажу позивача.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в «ДП Донецький навчально-курсовий комбінат громадського харчування» в період з 01.09.2000 по 18.01.2002, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт "д" частини третьої цієї статті).

Згідно з п. 8 Порядку № 637 установлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як було зазначено, у трудовій книжці позивача наявний запис № 3 щодо навчання в Державному підприємстві «Донецький навчально-курсовий комбінат громадського харчування» з 01.09.2001 до 11.01.2002 включно. Також є посилання на свідоцтво № 066289.

Відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.2001 по 18.01.2002, відповідно до трудової книжки від 30.07.2001 НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці відсутній номер і дата видачі свідоцтва та інформація про здобуття кваліфікації.

Водночас позивач зазначив, що у зв`язку з окупацією Донецької області, надати довідку що підтверджує період навчання є не можливим, документ про освіту втрачено, під час ведення бойових дій (позивач зареєстрований в м. Новогродівка Донецької області).

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася не на власника трудової книжки.

З огляду на викладене, з урахуванням фактичних обставин, на які посилається позивач, суд першої інстанції вірно вважав, що період з 01.09.2001 до 11.01.2002 включно має бути зарахований до страхового стажу позивача. Водночас відомостей щодо навчання позивача в періоді з 01.09.2000 до 31.08.2001 та з 12.01.2002 до 18.01.2002 до суду не надано.

Суд зазначає, що ГУ ПФУ враховано час навчання позивача за фахом становить 03 роки 07 місяців 00 днів, який не є спірним, а також підтверджується відповідним дипломом та свідоцтвом про присвоєння кваліфікаційного рівня в робітничої професії.

Відповідно до ст. 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту" (далі - Закон № 103/98-ВР), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Позивач закінчив навчання 31.03.2000 та не перевищивши трьох місяців, був зарахований на роботу за набутою професією 19.04.2000, відтак, цей період підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за Списком 1 та Постановою КМУ №202 як підземний.

Відповідачем підтверджений пільговий стаж роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(25) 18 років 09 місяців 22 дні.

Тому, ураховуючи наявність підстав для зарахування періодів 04.05.2007 05.12.2008, 12.07.2010 31.12.2010 і 01.01.2021 30.06.2024 до пільгового стажу позивача роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(25), за висновком суду першої інстанції, загальний пільговий стаж позивача роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(25) становить більше 25 років, що дає право на призначення йому пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV.

Проте, з такими висновками місцевого суду не в повній мірі може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення пенсії, встановивши, що пільговий підземний стаж позивача складає більше 25 років, врахувавши до нього час навчання позивача за фахом (03 роки 07 місяців 00 днів), підтверджений Відповідачем пільговий стаж роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(25) 18 років 09 місяців 22 дні, а також зарахований місцевим судом в загальному розмірі 5 років 6 місяців та 22 дні.

Однак, окружним судом неуважно вивчено матеріали справи.

Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, Пільговий стаж за Списком №1 становить - 18 років 9 місяців 22 дні. Пільговий стаж роботи на роботах підземних професій за Постановою 202(20) становить - 18 років 9 місяців 22 дні.

При цьому згідно форми РС-право, розрахунку стажу, зробленого відповідачем 25.03.2025, вбачається що відповідачем зараховано до пільгового стажу:

Роботи підземні, професії за пост. №202 (25) - 15/2/22,

Навчання за фахом - 3/7/0,

Всього (рр/мм/ дд) - 18/9/22.

Таким чином, підраховуючи стаж, що дає право на призначення пенсії, суд першої інстанції помилково двічі зарахував навчання за фахом в розмірі 3 років 7 місяців, що обумовило хибність висновку про наявність у позивача пільгового стажу більше 25 років, що у нього відсутнє.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання призначити пенсію є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Натомість, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Крім того, за даними персоніфікованого обліку, в квітні 2022 року відсутні нарахування заробітної плати позивачу, тому цей період не підлягає задоволенню.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року, запису в трудовій книжці для цього не достатньо.

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:

- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;

- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;

- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Також необхідно зазначити, що системний аналіз норм Закону № 1058 дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.

Періоди роботи, за які підприємство страхувальник нарахувало застрахованій особі працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за н а я в н о с т і відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.

Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/3360/25 - скасувати частково, внаслідок чого в резолютивній частині:

- абзаци третій та четвертий доповнити висловом «за виключенням квітня 2022 року»;

- абзац п`ятий викласти в наступній редакції: «Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17.03.2025, з урахуванням висновків суду».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/3360/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 30 жовтня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

І. В. Геращенко

Т. Г. Гаврищук