Справа № 520/35455/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Справа № 520/35455/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», оформленого відповіддю №33/4-С-513 від 08.11.2024; зобов`язати державну установу «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час виконання бойового завдання та під час захисту Батьківщини, позивач отримав поранення голови, ВОСП правого стегна з вогнепальним багатоуламковим переломом правої стегнової кістки, акубаротравму. Позивач 13.09.2024 пройшов медичний огляд військовослужбовця щодо встановлення ступеня придатності до військової служби, за результатами якої Довідкою військово-лікарської комісії №1344 від 13.09.2024 було встановлено, що позивач придатний до військової служби. У зв`язку з незгодою з висновками ВЛК представник позивача звернувся до державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» із заявою про перегляд Довідки ВЛК №1344 від 13.09.2024. Представник позивача зазначає, що відповідь Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» у формі листа свідчить про неналежний розгляд заяви про перегляд Довідки ВЛК, не відображає жодних дій щодо дослідження фактичного стану здоров`я позивача, не містить жодних доказів належно виконаної процедури проведення медичного огляду військовослужбовця, відповідно до встановленого законодавством порядку, що свідчить про протиправність такої відповіді та про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, що грубо порушує права та інтереси позивача. Просить позов задовольнити.

Відповідач 24.02.2025 надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що Центральною медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», надано відповідь (вих. № 33/4-С-513 від 08.11.2024) представнику позивача, щодо незгоди з рішенням Госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 13.09.2024 за № 1344. Розглядом наданих документів представником позивача та медично-експертної документації ВЛК щодо ОСОБА_1 , встановлено, що рішення комісії від 13.09.2024 за № 1344 про його придатність до військової служби прийнято за результатами лікування/реабілітації з приводу поранення (23.01.2023) у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 за № 285, в редакції наказу МВС України від 23.05.2024 за № 331. Ступінь вираженості діагностованої патології обґрунтована даними огляду та спеціальних обстежень, що підтверджується складеною в госпіталі документацією. На думку фахівців Центральної медичної (військово-лікарської) комісії, підстав для перегляду зазначеного рішення ВЛК, проведення контрольного медичного огляду позивача на теперішній час немає. Надано роз`яснення, що у разі погіршення стану здоров`я, після обстеження/лікування ОСОБА_1 може пройти медичний огляд повторно в комісії згідно з направленням з місця служби. Також відповідач зазначив, що відповідно до Наказу № 285 від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, а саме абзацом третім, пунктом 8, Розділу 9, передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду звернення особи немає підстав для задоволення її прохання, Постанова М(ВЛ)К не оформлюється, особі, яка звертається, надається письмове роз`яснення.

Представник позивача 26.02.2025 надав до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що у заяві до відповідача додавалися додаткові медичні документи та відзняті власноруч відеозаписи, які містять в собі відображення реального стану та рухливості колінного суглобу позивача. Натомість Державна установа «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» проігнорувало дані додаткові докази зміни стану здоров`я позивача. Така бездіяльність порушує вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, оскільки військово-медична комісія під час проведення медичного огляду має включати в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, а під час проходження медичного огляду військовослужбовець зобов`язаний надавати медичні документи щодо стану свого здоров`я. Такі дані, зазначені в наданих військовослужбовцем медичних документах, враховуються лікарями під час здійснення медичного огляду. Отже, попри прямі вказівки у відповідному нормативно-правовому акті, яким керується Державна установа «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» у своїй діяльності, Відповідачем не було здійснено та враховано як інформацію з відеозаписів, так і результати КТ кульшового суглобу із захопленням правого стегна від 20.09.2024 (тобто після проведення ВЛК). Відтак це свідчить про пряме порушення процедури проведення медичного огляду військовослужбовців та вимог Положення про діяльність медичної (військоволікарської) комісії МВС.

Відповідач 14.03.2025 надав до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до Наказу № 285 від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду звернення особи немає підстав для задоволення її прохання, Постанова М(ВЛ)К не оформлюється, особі, яка звертається, надається письмове роз`яснення. Розглядом наданих представником позивача документів та медично-експертної документації ВЛК щодо позивача, встановлено, що рішення комісії від 13.09.2024 за № 1344 про його придатність до військової служби прийнято за результатами лікування/реабілітації з приводу поранення (23.01.2023) у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 за № 285, в редакції наказу МВС України від 23.05.2024 за № 331. На думку фахівців Центральної медичної (військово-лікарської) комісії, підстав для перегляду зазначеного рішення ВЛК, проведення контрольного медичного огляду позивача на теперішній час немає. Також, надано роз`яснення, що у разі погіршення стану здоров`я, після обстеження/лікування позивач може пройти медичний огляд повторно в комісії згідно з направленням з місця служби.

Представник позивача 26.03.2025 надав до суду клопотання в якому зазначив, що 25.03.2025 через значне погіршення стану здоров`я, позивач звернувся до госпітального відділення та просив суд долучити до матеріалів справи консультативний висновок спеціаліста медичної роти (Госпітальне відділення) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 25.03.2025 та протокол рентгенологічного дослідження від 25.03.2025. Оскільки вказані документи свідчать про фактичний тяжкий стан захворювань позивача, попри висновки ВЛК.

Відповідач 16.04.2025 надав до суду клопотання в якому зазначив, що ВЛК свої постанови виносять на час фактичного огляду. У відповідності до абзацу третього, пункту 11, Розділу Х. Наказу № 285 МВС України від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», яким визначається організація діяльності, процедура проведення експертизи медичними (військово-лікарськими) комісіями системи МВС, у разі якщо за результатами розгляду звернення особи немає підстав для задоволення її прохання, постанова комісії не оформлюється, особі, яка звертається, надається письмове роз`яснення. Аналогічна позиція зазначена в пункту 3.4. глави 3 розділу 1 Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом МО України від 14.08.2008 № 402 в редакції зі змінами, внесеними наказами Міноборони від 27.04.2024 № 262 та від 14.10.2024 № 686. Відтак відповідач просив у задоволенні клопотання представника позивача, відмовити у повному обсязі.

31.12.2024 ухвалою судді адміністративний позов залишено без рух для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

20.01.2025 ухвалою судді адміністративний позов залишено без рух для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвалою судді від 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, старший солдат ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваний 19.11.2020 для проходження строкової військової служби та 01.01.2023 призначений на посаду старшого механіка-водія 2-го відділення 3-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 .

23 січня 2023 року під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в зоні бойових дій на сході України позивач отримав поранення.

Після лікування та реабілітації позивач пройшов медичний огляд.

Згідно з довідки військово-лікарської комісії №1344 від 13.09.2024 було ухвалено рішення: на підставі статті 78-в, 23-в, 47-в, 61-в, 64-в графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві (Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року №285 зі змінами) - придатний до військової служби.

Представником позивача 13.10.2024 подано скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства внутрішніх справ з вимогою скасувати довідку військово-лікарської комісії №1344 від 13.09.2024 та провести повторне/контрольне медичне обстеження та медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з метою вирішення питання щодо визначення його придатності до військової служби.

Від державної установи «Головний медичний клінічний центр МВС України» позивачу надійшов лист від 08.11.2024 № 33/4 С 513 в якому зазначено, що підстав для перегляду зазначеного рішення ВЛК, проведення контрольного медичного огляду ОСОБА_1 на теперішній час немає.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частинами 2, 3 статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 квітня 2017 року № 285 затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - Положення № 285).

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення № 285 це Положення визначає порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЗОЗ МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (далі - ЗОЗ НГУ).

Основними завданнями М(ВЛ)К є зокрема, визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку придатності кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України (далі - ВВНЗ), курсантів, військовослужбовців Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) до подальшого проходження військової служби (підпункт 2 пункту 2 розділ І Положення № 285).

М(ВЛ)К відповідно до покладених на них завдань зокрема проводять військово-лікарську експертизу щодо кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, колишніх осіб рядового і начальницького складу (підпункт 2 пункту 3 розділ І Положення №285).

Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 285 рішення М(ВЛ)К щодо придатності (непридатності) осіб до військової служби приймаються відповідно до Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (неприданості) до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 3) (далі - Розклад хвороб), Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (неприданості) до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 4) та Таблиці додаткових вимог до стану здоров`я (додаток 5) (далі - ТДВ).

Згідно з пунктами 1-4 розділу ІІ Положення № 285 лікарська та військово-лікарська експертизи проводяться штатними та позаштатними М(ВЛ)К. Лікарсько-льотна експертиза проводиться позаштатними ЛЛК, які утворюються у штатних М(ВЛ)К (за потреби).

Штатними М(ВЛ)К є Центральна медична (військово-лікарська) комісія (далі - ЦМ(ВЛ)К) Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ ГМЦ), М(ВЛ)К державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» по областях, місту Києву та Київській області (далі - ДУ ТМО).

ЦМ(ВЛ)К - штатна М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз у ЗОЗ МВС. ЦМ(ВЛ)К здійснює координацію діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз.

До позаштатних М(ВЛ)К належать госпітальна М(ВЛ)К, гарнізонна М(ВЛ)К, ЛЛК (постійно діючі) та М(ВЛ)К ЗВО, М(ВЛ)К ВВНЗ, які утворюються за потреби (тимчасово діючі). Госпітальні М(ВЛ)К утворюються в госпіталях або лікарнях ДУ ТМО, госпіталі ДУ ГМЦ та у військовому госпіталі НГУ. Гарнізонні М(ВЛ)К утворюються при поліклініках ДУ ТМО або ЗОЗ НГУ (за потреби). Позаштатні М(ВЛ)К з питань лікарської та військово-лікарської експертиз підпорядковуються відповідним штатним М(ВЛ)К.

Пунктом 14 розділу ІІ Положення № 285 передбачено функції штатних М(ВЛ)К, зокрема:

1) організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертиз;

2) розгляд звернень, заяв і скарг з питань лікарської і військово-лікарської експертиз, аналіз та узагальнення результатів розгляду;

3) контроль за проведенням лікарської і військово-лікарської експертиз у підзвітних позаштатних М(ВЛ)К, затвердження (незатвердження) чи скасування їхніх рішень, надання їм (за потреби) методичної і практичної допомоги.

Розділом ІІІ Положення № 285 визначено організацію проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням. Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не збігаються з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участю провідних (головних) медичних фахівців ЗОЗ МВС, під час якого може бути прийнято рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 285).

Згідно з пунктом 19 розділу ІІІ Положення № 285 за результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає експертне рішення у формі постанови щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. Залежно від результату медичного огляду оформляються такі документи: Довідка медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 16) (далі - Довідка М(ВЛ)К) або Свідоцтво про хворобу (додаток 17). Інформація про прийняте М(ВЛ)К рішення вноситься до Книги обліку документації медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 18) (далі - Книга обліку документації).

Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Положення № 285 у разі незгоди з рішенням штатної М(ВЛ)К особа, яка проходила медичний огляд, може оскаржити його в ЦМ(ВЛ)К. Рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Згідно з пункту 1 підрозділу 1 розділу VII Положення № 285 Медичний огляд з метою проведення військово-лікарської експертизи проводиться М(ВЛ)К для визначення придатності зокрема військовослужбовців до військової служби.

Відповідно до пунктів 4, 6, 8 підрозділу 3 розділу VII Положення № 285 у разі виявлення під час обстеження або лікування в ЗОЗ, ЗОЗ МВС, ЗОЗ НГУ у військовослужбовця захворювання, наслідків поранення (травми, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ця особа направляється на медичний огляд для встановлення придатності до військової служби за рішенням керівника ЗОЗ, ЗОЗ МВС, ЗОЗ НГУ на підставі подання керівника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, з одночасним інформуванням військової частини за місцем служби, про що робиться запис у медичній карті амбулаторного хворого (медичній карті стаціонарного хворого, медичній книжці), який підписується керівником ЗОЗ, ЗОЗ МВС, ЗОЗ НГУ.

Військовослужбовці оглядаються М(ВЛ)К у ЗОЗ МВС за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, поранення (травми, каліцтва, контузії), з метою визначення придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, поранення (травми, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва) - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави М(ВЛ)К винести рішення про придатність до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби. У разі якщо військовослужбовець визнається непридатним до служби в підрозділах спеціального призначення, М(ВЛ)К одночасно приймає постанову про придатність його до військової служби.

Відповідно до пунктів 1-3 розділу VIII Положення № 285 за результатами лікарської (військово-лікарської) експертизи М(ВЛ)К приймають рішення (постанови) М(ВЛ)К, які включають відомості про діагноз, придатність (непридатність) до служби в поліції або військової служби та причинний зв`язок захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

Рішення (постанови) М(ВЛ)К щодо поліцейських, військовослужбовців приймаються станом на дату їх медичного огляду, а щодо колишніх поліцейських, осіб, звільнених з військової служби,- на дату фактичного звільнення зі служби, військової служби за результатами розгляду документації, складеної в період проходження служби, військової служби.

Рішення (постанови) приймаються з урахуванням мети проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, зазначеної в Направленні на медичний огляд.

Залежно від результатів проведеної лікарської та/або військоволікарської експертизи М(ВЛ)К приймається рішення, яке може бути оформлене як Свідоцтво про хворобу, Довідка М(ВЛ)К або Постанова медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 23) (далі - Постанова М(ВЛ)К) (пункту 1 розділу Х Положення № 285).

Рішення М(ВЛ)К оформлюється як Свідоцтво про хворобу, якщо за результатами медичного огляду поліцейський, військовослужбовець, здобувач вищої освіти у ЗВО, курсант визнані непридатними до служби (військової служби). В інших випадках рішення М(ВЛ)К щодо осіб, зазначених у пункті 2 розділу I цього Положення, оформлюється як Довідка М(ВЛ)К або Постанова М(ВЛ)К (пункту 2 розділу Х Положення № 285).

Суд зазначає, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

В даному аспекті, суд, в межах розгляду справи, не може надавати власну оцінку наявності чи відсутності підстав для визнання позивача придатним чи непридатним до військової служби.

Так, Верховний Суд у постанові 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зазначив: "…що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права".

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом з цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

Також згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постановах від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 та від 16.04.2025 у справі № 160/31586/23, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, внаслідок чого, суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

У цьому випадку, позивачем оскаржуються рішення ВЛК в контексті його незгоди з визначенням його медичного діагнозу, та не врахування ВЛК медичних даних, які на думку позивача, повинні бути враховані.

З огляду на правові позиції Верховного Суду, суд позбавлений можливості надати оцінку медичному діагнозу, оскільки це питання спеціальної компетенції, а не питання права.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, однак, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправним та скасувати рішення Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», оформленого відповіддю №33/4-С-513 від 08.11.2024, суд зазначає таке.

Згідно з довідки військово-лікарської комісії №1344 від 13.09.2024, було прийнято наступне рішення: на підставі статті 78-в, 23-в, 47-в, 61-в, 64-в графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві (Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року №285 зі змінами) - придатний до військової служби.

Вважаючи протиправним рішення щодо придатності до військової служби, представником позивача 13.10.2024 подано скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства внутрішніх справ з вимогою скасувати довідку військово-лікарської комісії №1344 від 13.09.2024 та провести повторне/контрольне медичне обстеження та медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з метою вирішення питання щодо визначення його придатності до військової служби.

Обґрунтовуючи протиправність висновку ВЛК, позивач наполягає на наявності у нього захворювань, підтверджених медичними дослідженнями у медичних закладах, що не досліджено відповідачем, а саме - наявна сильна кульгавість та постійні болі в правій нижній кінцівці з нездатністю до повного згинання правого колінного суглобу. Щодо статті 47-в лікарями не було проведено жодних належних досліджень та аналізів стану та перебігу наявної у військовослужбовця бронхіальної астми, хоча скарги на неї надходили в усному порядку. Щодо статті 61-в. Знову ж таки, не було проведено жодних досліджень стану розвитку артрозів та оцінки обсягу рухів суглобів відповідно до Таблиці 14. Відповідно до висновку лікарів, у позивача наявна нестійка ремісія, тобто періодичне зникнення ознак хвороби з періодичними сильними болями в хребті. Поширений остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта, протрузії МХД L1-L2, L4-L5, L5-S1, люмбалгія з незначними порушеннями функції хребта з`явився у квітні 2024, що свідчить про негативний вплив отриманого поранення стегна та подальше загострення хвороб хребта.

Однак, листом від 08.11.2024 № 33/4 С 513 державна установа «Головний медичний клінічний центр МВС України» повідомила позивача, що підстав для перегляду зазначеного рішення ВЛК, проведення контрольного медичного огляду ОСОБА_1 на теперішній час немає.

Як вже вказувалося судом вище, відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Положення № 285 у разі незгоди з рішенням штатної М(ВЛ)К особа, яка проходила медичний огляд, може оскаржити його до ЦМ(ВЛ)К. Рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відтак, зазначеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено, що ЦМ(ВЛ)К за результатами розгляду скарги на рішення штатної М(ВЛ)К повинно бути прийняте виключно рішення (постанова), однак, на переконання суду, жодним чином це не повинна бути відповідь на його звернення у формі роз`яснення, щодо відсутності підстав для перегляду такого рішення.

Вказані висновки суду кореспондуються з положеннями пункту 19 розділу ІІІ, а також пункту 1 розділу VIII Положення № 285, згідно яких, за результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає експертне рішення у формі постанови щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. Рішення (постанови) М(ВЛ)К включають відомості про діагноз, придатність (непридатність) до служби в поліції або військової служби та причинний зв`язок захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

Водночас, на думку суду, для судового оскарження ключовою є не форма документа (протокол, постанова чи лист), а його зміст, тобто, прийняте ЦМ(ВЛ)К рішення, яке створює юридичні наслідки для особи. За певних умов, навіть якщо лист містить чітко виражене рішення ЦМ(ВЛ)К про відмову в перегляді постанови М(ВЛ)К нижчого рівня, то це рішення є адміністративним актом і може бути оскаржено. Обмеження права на оскарження лише через формальні недоліки оформлення рішення було б порушенням конституційного принципу доступу до правосуддя.

ЦМ(ВЛ)К у таких відносинах при прийнятті рішень зобов`язана діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Цей принцип закріплений у частині другій статті 19 Конституції України та є одним із критеріїв при перевірці адміністративним судом правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень.

Аналізуючи норми Положення № 285 суд зазначає, що ЦМ(ВЛ)К при розгляді заяви/скарги на рішення М(ВЛ)К свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованим рішенням (постановою) з викладенням всіх обставин та аргументів.

Отже, відсутність належним чином оформленої постанови ЦМ(ВЛ)К про перегляд постанови М(ВЛ)К свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач листом від 08.11.2024 формально підійшов до вирішення ініційованого позивачем питання, яке зумовлене сумнівами щодо об`єктивності або повноти раніше проведеного обстеження та встановленого діагнозу.

Прийняття рішення про відмову скасувати постанову нижчої ВЛК лише на підставі «підстав для перегляду на теперішній час немає» є порушенням принципів повноти та всебічності медичної експертизи.

Окрім того, враховуючи принцип юридичної визначеності та право на оскарження, ЦВЛК, переглядаючи постанову ВЛК, повинна надавати свій висновок у формі, яка забезпечує: мотивованість - чітке обґрунтування прийнятого рішення з посиланням на медичні документи, норми законодавства та результати власного огляду (за наявності); викладення всіх обставин та аргументів, тобто повний аналіз матеріалів справи, виявлених порушень (якщо такі були), а також причини, чому попередня постанова М(ВЛ)К визнається недійсною або такою, що потребує перегляду; зрозумілість, щоб особа, щодо якої він прийнятий, могла зрозуміти суть рішення та його правові наслідки.

Натомість ці вимоги у розглядуваному випадку не дотримано, відмовляючи у повторному перегляді та скасуванні довідки ВЛК від 13.09.2024 за №1344, відповідач належним чином не обґрунтував своє рішення.

Щодо посилання представника відповідача на положення абзацу 3 пункту 11 розділу 10 Положення № 285, згідно якого передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду звернення особи немає підстав для задоволення її прохання, постанова М(ВЛ)К не оформлюється, а особі, яка звертається надається письмове роз`яснення, суд зазначає про те, що в даному випадку йдеться про окрему процедуру, яка за формою та значенням є відмінною від оскаржуваної.

Так, змістом зверненням особи до М(ВЛ)К не може порушуватися питання щодо оскарження перед нею її ж власного рішення, оскільки такі оскаржуються до ЦМ(ВЛ)К, відтак вказана норма врегульовує правовідносини, щодо розгляду звернень котрі за змістом можуть належати виключно до повноважень М(ВЛ)К і жодного відношення до ЦМ(ВЛ)К не мають.

Таким чином, вказана позиція сторони відповідача судом відхиляється.

Так, статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Констатація порушення прав фізичної особи внаслідок дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень без зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, не призводить до захисту порушених прав, оскільки не передбачає способу чи механізму їх відновлення, що суперечить меті адміністративного судочинства, а саме ефективному захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як йшлося вище, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції можливий за наявності двох обов`язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відсутність бажаного результату виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки бажаний результат встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

Щодо належності відповідача про обранні ефективного способу захисту порушеного права.

Адміністративний позов містить відомості про відповідача Центральна медична (військово-лікарська ) комісія державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України». Натомість позовні вимоги пред`явлено до державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України». відзив подано державною установою «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України».

Із змісту ч.1 ст. 46 КАС України, видно, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Позивач зобов`язаний довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Відповідно до положень розділу ІІ «Організація діяльності М(ВЛ)К» Наказу Міністерства внутрішніх справ України №285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» від 03.04.2017 зазначається, що: - лікарська та військово-лікарська експертизи проводяться штатними та позаштатними М(ВЛ)К. Лікарсько-льотна експертиза проводиться позаштатними ЛЛК, які утворюються у штатних М(ВЛ)К (за потреби) (п.1.). - штатними М(ВЛ)К є Центральна медична (військово-лікарська) комісія (далі - ЦМ(ВЛ)К) Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ ГМЦ), М(ВЛ)К державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» по областях, місту Києву та Київській області (далі - ДУ ТМО) (п.2.). - ЦМ(ВЛ)К - штатна М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військоволікарської та лікарсько-льотної експертиз у ЗОЗ МВС. ЦМ(ВЛ)К здійснює координацію діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз (п.3.). Таким чином, ЦМ(ВЛ)К ДУ «ГМЦ МВС України» є штатною ВЛК в системі ЗОЗ МВС.

З огляду на викладене суд прийшов до переконання про те, що оскільки адміністративною процесуальною правоздатністю і дієздатністю наділена державна установа «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», а відтак позовні вимоги пред`явлено до належного суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», оформленого відповіддю №33/4-С-513 від 08.11.2024, та, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати державну установу «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України», оформленого відповіддю №33/4-С-513 від 08.11.2024.

Зобов`язати державну установу «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Центральна медична (військово-лікарська) комісія Державна установа Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України, місцезнаходження місто Київ, вулиця Бердичівська, будинок № 1, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.10.2025.

Суддя М. І. Садова