Справа № 520/27361/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині

29 жовтня 2025 року Справа № 520/27361/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивачем подано до суду адміністративний позов до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 20.10.2025 адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску за період з 19.07.2022 до 19.05.2023, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

24.10.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Заява вмотивована тим, що відповідно до ст. 122 КАС України, позов подається в межах строку, визначеного законом. До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував строк звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати. Закон №2352-ІХ, чинний з 19.07.2022, встановив тримісячний строк з моменту, коли працівник дізнався про порушення права. Спірні правовідносини щодо грошового забезпечення військовослужбовця виникли з 01.02.2021 по 19.05.2023, тобто частково до набуття чинності нової редакції ст. 233 КЗпП. Верховний Суд у постановах від 06.04.2023, 19.01.2023 та 28.09.2023 підтвердив, що нові строки застосовуються лише до правовідносин, які виникли після 19.07.2022. Позивач не отримував письмової інформації про склад грошового забезпечення, тому не мав підстав вважати, що його права порушено. Лише після відповіді на адвокатський запит стало відомо про порушення. Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 (справа №460/21394/23) зазначив, що строк звернення до суду починається з моменту отримання достовірної інформації про порушення права. Просить поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) ДПСУ про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Верховний від 31.03.2021 (справа №240/12017/19, адміністративне провадження №К/9901/15971/20) дійшов до таких правових висновків.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом трьох місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення (основного, додаткового, одноразового) позивачу за періоди з 01.02.2021 до 19.05.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 13.10.2025.

Отже, за період з 01.02.2021 до 19.07.2022 строк звернення до суду не пропущений; стосовно періоду з 19.07.2022 до 19.05.2023 строк звернення до суду із цим адміністративним позовом пропущений.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач, просить поновити строк звернення до суду з огляду на те, що спір щодо грошового забезпечення військовослужбовця охоплює період з 01.02.2021 до 19.07.2022. На момент виникнення спору діяла редакція ч. 2 ст. 233 КЗпП України, яка дозволяла звернення до суду без обмеження строком, тому строк підлягає поновленню. Верховний Суд у справі №260/3564/22 (06.04.2023) зазначив, що нова редакція ч. 1 ст. 233 КЗпП застосовується лише до правовідносин, які виникли після набуття чинності Законом №2352-IX (01.07.2022). Позивач не отримував письмової інформації про застосований прожитковий мінімум та розрахунок виплат, тому не мав підстав сумніватися в добросовісності відповідача. Лише після відповіді на адвокатський запит стало відомо про порушення прав. Судова практика підтверджує, що тримісячний строк для позову починається з моменту отримання достовірної інформації у цьому випадку, вручення грошового атестата. Враховуючи викладене, строк звернення до суду ОСОБА_1 підлягає поновленню для подання позову до НОМЕР_1 Прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити відповідні дії.

Насамперед слід відмітити, що питання строку подання до суду позову стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) особою, яка надалі продовжує нести служу у відповідача.

Отже на спірні правовідносини поширюється дія ч. 1 ст. 233 КЗпП України (працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.)

Заробітна плата (грошове забезпечення) є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено виплату заробітної плати (грошового забезпечення), з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

У даному випадку, отримуючи грошове забезпечення щомісяця, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, з яких складових складається грошове забезпечення та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Покликання сторони позивача на отримання відповіді на адвокатський запит від відповідача про грошове забезпечення позивача, не змінює момент з якого позивач міг дізнатися про порушення свого права про належне грошове забезпечення, яке виплачується щомісячно, а свідчить про вчинення активних дій із сторони позивача з цього питання. Така відповідь не розцінюється письмовим документом, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені суми грошового забезпечення та з отриманням якого позивач дізнався про порушення свого права та набув права звернення до суду із позовом про перерахунок грошового забезпечення.

Щодо відсутності вручення позивачу грошового атестату, а відтак останній не знав про невірне обчислення розміру грошового забезпечення, суд відмічає наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженої наказом ДПС України від 25.06.2018 № 558 (із наступними змінами і доповненнями) у разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в грошовому атестаті зазначається, у якому розмірі та за який період військовослужбовцю виплачена матеріальну допомогу, у якому розмірі та за який період військовослужбовцю виплачена винагорода. Інших випадків оформлення та видачі грошового атестату з аналіз вказаної Інструкції не встановлено. Отже грошовий атестат не містить щомісячних даних про нарахування та виплату грошового забезпечення осіб, які несуть службу.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що причини, які названі позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду, який передбачено ч. 1 ст. 233 КЗпП України, необхідно визнати неповажними через не наведення та неподання належних та допустимих даних.

З огляду на викладене суд прийшов до переконання про те, що доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили об`єктивні перешкоди та заважали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом прав, позивачем не надано.

Попри те, в ухвалі про залишення адміністративного позову до суду суд виходив із того, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права. З цього приводу позивачем не наведено жодних поважних підстав, що він не міг дізнатися, або були перешкоди, щоб дізнатися про це.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, приходжу до переконання про те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 до 19.05.2023.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 36, Series A № 18).

Доступ до правосуддя включає не лише можливість подати заяву до суду. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом за спірний період, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку про неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого у задоволенні заяви про поновлення такого строку слід відмовити.

Отже, позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог за вищевказані періоди, вказані в клопотанні позивача, суд визнає не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

За наведених обставин, позовну заяву в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 до 19.05.2023, необхідно повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 165, 169, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в:

у клопотанні позивача про поновлення строку звернення до суду із позовними вимогами за період з 19.07.2022 до 19.05.2023 відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 до 19.05.2023 - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви в частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 29.10.2025.

Суддя М. І. Садова