Справа № 520/22810/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р. № 520/22810/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №084402 від 08.07.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу та стягнення з автомобільного перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем притягнуто до відповідальності неналежного суб`єкта, оскільки позивач є власником автомобілю, але не є автомобільним перевізником, а отже не є суб`єктом правопорушення.

Ухвалою судді від 01.09.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачам - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена сторонам по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.

Ухвалою судді від 10.09.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - повернуто без розгляду, у зв`язку із несплатою судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №084402 від 08.07.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Копія ухвали про забезпечення позову доставлена сторонам по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.

Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем правомірно було винесено постанову за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано у відношенні позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що доводи відповідача у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, а постанова відповідача - незаконною, у зв`язку з чим просить суд скасувати таку постанову.

Представником відповідача було подано до суду заперечення, в яких зазначено, що звернення з позовом до суду з аргументами, які не були заявлені під час розгляду справи про автомобільне законодавство, нівелює саму суть юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено таке.

На підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області №ОНР 000205 від 29.05.2025, 03.06.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-29 «Харків Красноград-Перещепине-Дніпро», 159 км + 159 м (а.с.62).

Посадовими особами відповідача був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 .

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність індивідуальної контрольної книги водія або копії графіку змінності водія.

У зв`язку з виявленням зазначеного вище порушення, державними інспекторами було складено акт №ОАР 006915 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.06.2025, зі змістом якого водій був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився (а.с.63).

За вказане порушення Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084402 від 08.07.2025 за порушення статті 48 та у відповідності до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000,00 грн (а.с.5-6).

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Предметом спору у цій справі є правомірність застосування адміністративно-господарського штрафу до власника транспортного засобу, а тому, суд не надає правової оцінки таким підставам складення акту та постанови як відсутність індивідуальної контрольної книги водія або копії графіку змінності водія, оскільки зазначені обставини не є підставою позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III (у редакції від 19.04.2025) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 (у редакції від 18.05.2025) рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.

Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.

Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться шляхом зупинення транспортного засобу або без такого зупинення.

Рейдова перевірка без зупинення транспортного засобу проводиться на автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, у зонах габаритно-вагового контролю, на інших об`єктах, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 12 Порядку № 1567 водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.

Згідно з пунктами 14-16 Порядку № 1567 акт проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складаються у письмовій формі (паперовій або електронній формі). Акти в електронній формі можуть бути роздруковані, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формою відповідного акта.

Копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.

Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, зокрема, але не виключно, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу третього 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку прийняттям відповідачем оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач заперечує правомірність цієї постанови, вказуючи, що він не є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III, а відтак не може бути притягнутий до відповідальність за порушення зазначеного законодавства.

У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 Верховний Суд указав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 280/2150/23 Верховний Суд зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб повністю неможливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону №2344-III, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Отже, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Судом установлено, що посадовими особами відповідача був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 .

Факт права власності вказаного транспортного засобу позивачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.30) та не заперечується позивачем по справі.

Під час проведення перевірки водієм, ОСОБА_2 , було надано товарно-транспортну накладну від 02.06.2025 №36949/1 на перевезення вантажу, з якої вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), водієм - ОСОБА_2 , відправником - ТОВ "САН ТЕХ РАЙ" (), вантажоодержувачем - ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) (а.с.65).

Позивач не заперечує факт того, що транспортний засіб зареєстрований на нього, однак указує, що ним було видано довіреність на користування та експлуатацію належного на праві власності автомобіля RENAULT MASTER своїм родичам: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується довіреністю від 05.02.2023 (а.с. 22-26).

У підтвердження того, що ОСОБА_2 (водій) є працівником ФОП ОСОБА_3 позивачем було надано до суду наказ (розпорядження) №06-ОК від 16.10.2024 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 17.10.2024 (а.с.29).

Відповідно до пояснень позивача у позовній заяві, судом установлено, що 28.09.2019 ОСОБА_1 розпочав підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 17-18).

Видами економічної діяльності позивача, зокрема, але не виключно, були: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний), 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 20).

ОСОБА_1 09.05.2023 припинив підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.19-20).

Суд зазначає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Тобто, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а, від 06.09.2023 у справі №120/5064/22, від 12.10.2023 у справі №280/3520/22, від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21, від 27.03.2025 у справі №420/6854/23.

Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб неможливо повністю визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Під час дослідження акту серії ОАР №006915 від 03.06.2025 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом судом установлено, що посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 було визначено водієм, ФОП ОСОБА_3 - автомобільним перевізником. Також, зазначено, що вказаний транспортний засіб належить автомобільному перевізнику ОСОБА_1 .

Водночас, у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №084402 від 08.07.2025 відповідач визначає ОСОБА_1 як автомобільного перевізника. Суд звертає увагу, що така постанова не містить даних про такого автомобільного перевізника як ФОП ОСОБА_3 , про яку було зазначено безпосередньо у акті серії ОАР №006915 від 03.06.2025 та товарно-транспортній накладній №38949/1 від 02.06.2025.

Суд зазначає, що у товарно-транспортній накладній №38949/1 від 02.06.2025 позивач не зазначений як автомобільний перевізник, а інших доказів, які б підтверджували здійснення ним перевезення вантажу, відповідач не надав.

Матеріали у справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт містять суттєві розбіжності, що у спірних правовідносинах виключає можливість достовірно визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до відомостей, які зазначені в товарно-транспортній накладній №38949/1 від 02.06.2025, автомобільним перевізником указано ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , дані про яку відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, було вирішено викликати на розгляд справи про правопорушення автомобільного законодавства позивача - власника транспортного засобу, суд зазначає таке.

Повідомленням від 24.06.2025 №56010/40/24-25 ОСОБА_1 було викликано для розгляду справи на 08.07.2025 з 09:00 до 10:00 (а.с.11).

Указане повідомлення було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, конвертом та трекінгом з офіційного сайту "АТ Укрпошта" (а.с.12, 77).

Суд, при дослідженні вказаного повідомлення, установив, що таке повідомлення не містить даних, що позивача як власника транспортного засобу було викликано на розгляд справи про правопорушення автомобільного законодавства, у зв`язку з неможливістю викликати автомобільного перевізника, яким, відповідно до товарно - транспортної накладної №38949/1 від 02.06.2025, є ФОП ОСОБА_3 .

Окрім того, відповідачем у позовній заяві зазначено, що у товарно-транспортній накладній ФОП ОСОБА_3 зазначено РНОКПП НОМЕР_4 , що позбавило можливості знайти таку особу, однак, судом, відповідно до даних товарно-транспортної накладної, було установлено, що РНОКПП ОСОБА_3 було визначено - НОМЕР_2 .

Водночас, судом установлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець із реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_5 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.100, 101-105).

Тобто, а ні товарно - транспортна накладна, а ні відзив на позовну заяву не містять вірного РНОКПП такого автомобільного перевізника як ОСОБА_3 .

Судом, при здійсненні запиту до ЄДР за такими РНОКПП як НОМЕР_4 та НОМЕР_2 , установлено, що за такими РНОКПП відсутні відомості.

Водночас, позивачем, разом із відповіддю на відзив на позовну заяву, було надано до суду лист Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 06.02.2024 №10053/38/24-24 від 06.02.2024, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_3 було викликано для розгляду іншої справи про порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", виявленого під час проведення рейдової перевірки, на підставі акту №АР042239 від 16.01.2024. Розгляд справи було призначено на 20.02.2024 з 09:00 до 12:00 (а.с.106).

Указані обставини свідчать про обізнаність відповідача щодо ідентифікаційних даних (адреса, РНКОПП, тощо) автомобільного перевізника, зокрема, ОСОБА_3 , з огляду на що, суд не приймає до уваги зазначені доводи відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не були надані докази тимчасової реєстрації транспортного засобу у відповідності до п. 6.3 Інструкції №379, суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 06 липня 2023 року у справі № 560/514/22 та від 07 грудня 2023 року у справі № 600/1407/22-а указав, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.

При цьому, суд зазначає, що оформлення такого тимчасового реєстраційного талону за встановлених фактичних обставин фактично виключило можливість твердження та притягнення позивача до зазначеної відповідальності.

Суд зазначає, що статус автомобільного перевізника визначається на підставі документів, які підтверджують укладення договору перевезення вантажу.

У постановах від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20, від 02 червня 2023 у справі №640/39442/2, Верховний Суд підкреслював, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону №2344-III).

Суд зазначає, що відповідач не досліджував документи, на підставі яких надавалася послуга перевезення вантажу відповідно до товарно-транспортної накладної №38949/1 від 02.06.2025 в контексті визначення особи, яка має правовий зв`язок із перевезенням вантажу та безпосередньо надавала відповідну послугу, а зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача та відомостях акта проведення перевірки щодо відсутності передбачених законодавством документів.

Суд не заперечує того, що під час під час здійснення уповноваженими особами Укртрансбезпеки контролю за додержанням перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці здійснення перевірки. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20.

На важливості такого етапу процедури реалізації повноважень Укртрансбезпеки з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону № 2344-III, як розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по суті з метою з`ясування дійсних обставин вчинення правопорушення, встановлення належної винної особи (автомобільного перевізника) та притягнення її до відповідальності у випадку винних дій/бездіяльності, наголошував Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі №620/18215/21.

Отже, відповідач був зобов`язаний під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в органі Укртрансбезпеки встановити дійсного автомобільного перевізника, проте він цього не здійснив та, як наслідок, протиправно застосував відповідальність до власника транспортного засобу, не врахувавши дані про перевізника в ТТН, яка була надана під час проведення перевірки.

Під час розгляду справи відповідач не надав жодного доказу щодо того, що 03.06.2025 автомобільним перевізником був саме ОСОБА_1 та не спростував доводи позивача про безпідставність застосування до нього адміністративної відповідальності за встановлене порушення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що посадові особи відповідача в акті перевірки від 03.06.2025 не вказали, на підставі яких документально підтверджених доказів ними було визначено автомобільним перевізником саме позивача, оскільки товарно-транспортна накладних таких даних не містить, та чи було їм надано під час перевірки документи, що засвідчують використання водієм транспортного засобу на договірних умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2025 у справі №440/5385/24.

З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності надання доказів тимчасової реєстрації транспортного засобу.

Ураховуючи те, що перевірку було проведено без належного з`ясування усіх складових виявленого порушення, суд доходить до висновку, що оскаржувану постанову прийнято необґрунтовано та без врахування всіх обставин у справі.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як установлено судом позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, із заявою про забезпечення позову - у розмірі 726,72 грн.

Судовий збір за подання позивачем даного позову до суду підлягав сплаті в розмірі 968,96 грн. Проте позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суми судового збору, зайво сплачені позивачем при поданні позовної заяви, можуть бути повернуті за заявою позивача.

З огляду на викладене, враховуючи задоволення позовних вимог, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 726,72 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №084402 від 08.07.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 1695,68 грн (одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять гривень 68 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН