Справа № 320/15585/25
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 77 від 26.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 до трудового стажу, періоди роботи в підприємствах зазначених в трудовій книжці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.04.1992 по 22.03.1993; з 22.03.1993 по 08.12.1995 та з 14.10.2002 по 27.05.2009 в підприємствах, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення №77 від 26.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.04.1992 по 22.03.1993; з 22.03.1993 по 08.12.1995 та з 14.10.2002 по 27.05.2009 в підприємствах, зазначених в трудовій книжці серія НОМЕР_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно висновку МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності з 27 грудня 2022 року.

19 березня 2024 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив розглянути заяву і додані документи та вирішити питання щодо призначення пенсії по інвалідності (вх.№ 11612/М-2600-24).

Подана позивачем заява про призначення пенсії була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 77 від 26.03.2024 позивачу відмовлено в призначенні відповідного виду пенсії. Рішення мотивоване тим, що наявний у позивача страховий стаж - 11 років 1 місяць 2 дні є недостатнім для призначення йому пенсії по інвалідності.

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також зазначило про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи:

- з 18.04.1992 по 22.03.1993, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, а також відсутній номер наказу про звільнення з роботи;

- з 23.03.1993 по 08.12.1995, оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу, а також відсутня дата наказу про звільнення з роботи;

- з 14.10.2002 по 27.05.2009 згідно довідки № 842 від 02.02.2024, оскільки відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, мотивував своє рішення тим, що неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що дані трудової книжки серії НОМЕР_1 , містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Також, як і у відзиві на позовну заяву, апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано наступні періоди: з 18.04.1992 по 22.03.1993, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, а також відсутній номер наказу про звільнення з роботи; з 23.03.1993 по 08.12.1995, оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу, а також відсутня дата наказу про звільнення з роботи; з 14.10.2002 по 27.05.2009 згідно довідки №842 від 02.02.2024, оскільки відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Відтак, апелянт вважає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист передбачені в положеннях Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (діяв до 29.07.1993) (далі - Інструкція №162) заповнення трудової книжки уперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Згідно з п. 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільненні, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з п. 8.1 Інструкції №162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців".

Відповідно до п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як вже було зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 77 від 26.03.2024 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи:

- з 18.04.1992 по 22.03.1993, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, а також відсутній номер наказу про звільнення з роботи;

- з 23.03.1993 по 08.12.1995, оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу, а також відсутня дата наказу про звільнення з роботи;

- з 14.10.2002 по 27.05.2009 згідно довідки № 842 від 02.02.2024, оскільки відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Надаючи оцінку такому рішенню та аргументам пенсійного органу щодо відсутності підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стужу, колегією суддів було встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_1 , містить необхідні записи про роботу позивача, а саме: з 18.04.1992 по 22.03.1993 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Лабрадор»; з 22.03.1993 по 08.12.1995 в закритому акціонерному товаристві «Українська Інвестиційна Компанія» та з 14.10.2002 по 27.05.2009 відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади. Вказані записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Щодо посилань пенсійного органу, як на підставу правомірності прийняття спірного рішення, що у період з 18.04.1992 по 22.03.1993 відсутній підпис відповідальної особи, а також відсутній номер наказу про звільнення з роботи; з 23.03.1993 по 08.12.1995 відсутній наказ на прийняття на роботу, а також відсутня дата наказу про звільнення з роботи; з 14.10.2002 по 27.05.2009 згідно довідки № 842 від 02.02.2024, відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу, колегія суддів зазначає таке.

Перш за все слід зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17 сформував правову позицію, відповідно до якої, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 31.01.2025 у справі № 120/8471/23.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також, Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 по справі №300/6565/23 наголосив, що відповідальною особою за правильність та повноту ведення трудових книжок є керівник підприємства, установи, організації або уповноважена ним особа, а не працівник. Тому позивач не може нести відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами (за неповноту вказаної інформації).

До того ж, у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження стажу позивача останнім було надано наступні документи:

- протокол № 1 від 02 грудня 1991 року рішення про утворення товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадор», пункт № 3 якого визначає: «утворити раду засновників (правління) товариства у складі всіх присутніх та вибрати її головою (президентом) гр. ОСОБА_1 »;

- наказ № 7 від 22 березня 1993 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 у зв`язку з переведенням на роботу на посаду президента в закрите акціонерне товариство «Українська Інвестиційна Компанія»;

- наказ № 15-к від 22 березня 1993 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 (копія з копії додається); наказ № 2 86-к від 08 грудня 1995 року про звільнення ОСОБА_1 з посади президента ЗАТ «Українська Інвестиційна Компанія» ;

- довідку № 842 від 02 лютого 2024 року державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», якою підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працював на посаді генерального директора представництва фірми «Харвест Ентерпрайзис Лімітед».

Як вже зазначалося вище, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для скасування прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області рішення № 77 від 26.03.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на вищевикладене та те, що періоди роботи ОСОБА_1 з 18.04.1992 по 22.03.1993, з 22.03.1993 по 08.12.1995 та з 14.10.2002 по 27.05.2009 підтверджуються належними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача зарахувати наведені вище періоди роботи позивача до його страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності.

Отже, враховуючи встановлені обставини та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.