Справа № 280/6365/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 280/6365/19

адміністративне провадження № К/990/15635/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого (судді-доповідача) Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №280/6365/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 (головуючий суддя Семененко М.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 (головуючий суддя Дурасова Ю.В., судді: Божко Л.А., Лукманова О.М.)

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2024, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості. У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості відмовлено. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Приватне акціонерне товариство "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" у справі №280/6365/19.

До суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Запорізькій області на касаційну скаргу.

Ухвалою суду від 27.10.2025 касаційний розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 28.10.2025.

Суд касаційної інстанції у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

Приватне акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області, у якому, з урахуванням уточнення, позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь платника податків - Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» пеню, нараховану на заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 5 116 983,23 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство зазначило, що податковий орган порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме право на мирне володіння майном (грошовими коштами), оскільки позивач вже протягом декілька років не має можливості мирно володіти та користуватися грошовими коштами, які ГУ ДФС у Запорізькій області повинно було перерахувати на поточний рахунок Товариства, як бюджетну заборгованість суми податку на додану вартість, згідно з вимогами Податкового кодексу України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з Державного бюджету України на користь платника податків - Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» пеню, нараховану на заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 4 917 952,27 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2022 скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 в частині відмови у визначенні органу Державної казначейської служби України через який має бути стягнута пеня. Позов у вказаній частині задоволено. Зобов`язано стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь платника податків - Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» пеню, нараховану на заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 4917952,29 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.12.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.03.2024 закрито провадження в адміністративній справі №280/6365/19.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - задоволено. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11.03.2024 скасовано, матеріали справи направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали шляхом звернення до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою суду першої інстанції, яку залишено без змін постановою апеляційного суду, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважав, що підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не можна визнати поважними. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав. У цій справі суд не заперечив право позивача на звернення до суду протягом 1095 днів, втім зазначив, що такий строк позивачем було пропущено більше ніж на рік, однак поважних причин для його поновлення не наведено. Судом установлено, термін 1095 днів сплив 30.04.2018, однак позовну заяву в даній справі подано позивачем до суду лише 20.12.2019, тобто більше ніж через один рік після спливу 1095 днів з моменту виникнення права на нарахування пені на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість, заявлену до відшкодування в податковій декларації за лютий 2015 року.

Позивач з висновками судів не погодився, звернувся з касаційною скаргою, в обґрунтування вимог якої зазначає, що приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції застосував п. 200.15 ст.200 ПК України без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладеного в постанові від 25.12.2023 у справі №280/6365/19, у якій розглядалися ці правовідносини. Апеляційний суд виходив з висновку, що початком перебігу строку є строк після подання позивачем декларації за лютий 2015 року, а саме, 30.04.2025, що не відповідає висновку Верховного Суду, стосовно встановленого судами факту здійснення контролюючим органом податкової перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення, і подальшого його судового оскарження. Як указує позивач, у постанові Верховного Суду відображено, що судове рішення, яким скасовано податкове повідомлення-рішення, набрало законної сили 19.07.2017. Таким чином, позивач вважає, що початком перебігу строку для звернення до суду про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості у цій справі є дата фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних днів на відшкодування Казначейством. Така дата має відповідати даті фактичного отримання контролюючим органом судового рішення про скасування податкового повідомлення-рішення, яке набрало законної сили. Поряд з цим, точна дата отримання контролюючим органом рішення суду позивачу невідома і потребує встановлення під час судового розгляду, що судами попередніх інстанцій зроблено не було. На підставі викладеного, заявник касаційної скарги просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду, а справу направити для до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач скористався правом заперечити проти доводів касаційної скарги, судом отримано відзив, у якому податковий орган просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилається на те, що судами по справі №280/6365/19 правильно встановлено, що механізм бюджетного відшкодування згідно норм ПК України не змінювався, право на пеню виникло у позивача з моменту узгодження суми бюджетної заборгованості, що прямо випливає з положень п. 200.12 ст. 200 ПК України, а не з моменту вчинення податковим органом дій по відшкодуванню відповідних сум. Таким чином, сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою після спливу 30-денного терміну , що настають за граничним терміном отримання податкової декларації з ПДВ, тобто 30.04.2015 сума бюджетного відшкодування є узгодженою.

Верховний Суд, переглядаючи оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

У справі, що розглядається, рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою апеляційного суду, зобов`язано стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь платника податків - Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» пеню, нараховану на заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 4917952,29 грн.

Рішення судів обґрунтовано тим, що оскільки позивачу не відшкодовано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року, право на яке підтверджено судовими рішеннями, то наявні підстави для нарахування та стягнення на користь Товариства пені у розмірі 4917952,29 грн. Крім того, суди також зазначили, що нормами Податкового кодексу України визначено право платника податків на нарахування пені на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість з моменту її виникнення до дня погашення включно, тобто строк нарахування пені обмежується датою погашення заборгованості бюджету, а відтак застосування до таких правовідносин строку у 1095 днів є безпідставним, оскільки порушення є триваючим і може перевищувати такий строк не з вини платника.

Постановою Верховного Суду рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Як указано Судом, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги Товариства, виходили з того, що кінцева дата нарахування пені, передбачена пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, невідома (оскільки бюджетна заборгованість не погашена), а отже позивач має право самостійно визначити період нарахування пені в межах строку існування заборгованості бюджету з податку на додану вартість з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України. Враховуючи зазначене днем виникнення права на нарахування пені у цій справі позивач визначив останні три роки.

Так, вирішуючи питання щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції, позицію якого підтримав й апеляційний суд, дійшов висновку, що такий строк позивачем не пропущено.

З такими висновками судів Верховний Суд не погодився, з огляду на наступне.

Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, Податковий кодекс України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою та та/або пені на суми заборгованості з відшкодування ПДВ.

Строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, поширюється, зокрема, на право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

При цьому положення пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведене, стаття 102 Податкового кодексу України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд також звертає увагу, що частинами другою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогою про стягнення з бюджету на його користь пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 16.02.2023 у справі №803/1149/18.

Ураховуючи наведено, Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі не відповідають критеріям судового рішення, встановленим статтею 242 КАС, як такі, що ухвалені внаслідок незастосування судами положення частини другої статті 122, статті 123 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом нового розгляду, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, з висновками якого погодився апеляційний суд, указав, що протягом усього періоду від дати виникнення права на нарахування пені на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість, заявлену до відшкодування в податковій декларації за лютий 2015 року, до дати звернення до суду з даним позовом, законодавчий механізм нарахування та обчислення пені на бюджетну заборгованість з ПДВ не змінювався, а відповідне право на пеню виникло у позивача з моменту узгодження суми бюджетної заборгованості, що прямо випливає з положень пункту 200.23 статті 23 ПК України, а не з моменту вчинення податковим органом дій по відшкодуванню відповідних сум.

Суди посилались на те, що відповідно правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 16.02.2023 у справі №803/1149/18, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогою про стягнення з бюджету на його користь пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, до моменту ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанов від 19.01.2023 у справі №140/1770/19, від 16.02.2023 у справі № 803/1149/18, та на момент подання позивачем цього позову до суду - 20.12.2019, у судовій практиці превалював інший підхід до визначення строку звернення до адміністративного суду у справах такої категорії (постанови Верховного Суду від 14.03.2019 у справі №822/553/17, від 24.10.2019 у справі №810/1227/17), відповідно до якого позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Суди погодились, що позивач мав правомірні очікування розраховувати на те, що до даних правовідносин застосовується строк 1095 днів, встановлений нормами податкового законодавства, а застосування шестимісячного строку звернення до суду відповідно до правових позицій Верховного Суду, сформованих набагато пізніше дати подання позовної заяви до суду, становить непропорційне втручання у право на судовий захист.

Верховний Суд з указаним не може не погодитись.

Втім, суди констатували, що у справі, яка розглядається, термін 1095 днів сплив 30.04.2018, однак позовну заяву подано до суду 20.12.2019, тобто більше ніж через один рік після спливу 1095 днів з моменту виникнення права на нарахування пені на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість, заявлену до відшкодування в податковій декларації за лютий 2015 року.

Такий висновок колегія суддів не може визнати обґрунтованим.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний вчинити належні дії по бюджетному відшкодуванню, у разі не вчинення належних дій, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Верховний Суд у справі, що розглядається звертає увагу, що як вже зазначалось Судом у постанові, якою справу передано на новий розгляд, початок перебігу строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних дні на відшкодування органами казначейства (зазначена кількість днів могла варіюватись в залежності періоду в якому заборгованість виникла та правового регулювання на той період, а саме пунктів 212, 213 Податкового кодексу України).

Отже статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, отож, саме з указаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.

Подібний висновок викладений Палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 (справа №822/553/17).

Суди попередніх інстанцій установили, що 20.03.2015 позивачем була подана до контролюючого органу податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року, що підтверджується квитанцією №02 з «Єдиного вікна подання електронних документів» ДФС України».

У розділі IV «Погашення залишків сум від`ємного значення звітних (податкових) періодів до 01 лютого 2015 року» податкової декларації, а саме у рядку 30 (код рядку Д2, Д4) «Сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 3 таблиці 2 Д 2)» була заявлена позивачем сума податку на додану вартість у розмір 8' 836' 995грн.

З податковою декларацією була подана «Заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (Д4) Додаток 4 до податку декларації з податку на додану вартість» у якій позивач просив перерахувати суму відшкодування на поточний рахунок в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851).

Податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року була перевірена контролюючим органом та за наслідками такої перевірки складено акт від 02.07.2016 та податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016 №, яким зменшено бюджетне відшкодування за лютий 2015 року на суму 234644 грн.

Не погодившись, у тому числі із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 20.07.2016 №000135142 позивач звернувся із позовом до суду у справі №808/2323/16.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2017 у справі №808/2323/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016 № в частині зменшення Приватному акціонерному товариству «Запорізький завод металевих конструкцій» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 60395,00 грн.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду 21.03.2017 у справі №808/2323/16 набрало законної сили 19.07.2017.

Як указано судами, протягом усього періоду від дати виникнення права на нарахування пені на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість, заявлену до відшкодування в податковій декларації за лютий 2015 року, до дати звернення до суду з даним позовом, законодавчий механізм нарахування та обчислення пені на бюджетну заборгованість з ПДВ не змінювався, а відповідне право на пеню виникло у позивача з моменту узгодження суми бюджетної заборгованості, що прямо випливає з положень пункту 200.23 статті 23 ПК України, а не з моменту вчинення податковим органом дій по відшкодуванню відповідних сум.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не взято до уваги викладеного та строк звернення до суду не перевірено з урахування зазначеного, не встановлено дати узгодження сум бюджетного відшкодування, а відповідно і початку перебігу строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України. Колегія суддів встановила, що судами не з`ясовано дату, з якої невідшкодовані суми ПДВ набувають статус бюджетної заборгованості. Саме з визначеної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.

За наведеного правового регулювання та обставин справи, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 349, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя" задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №280/6365/19 скасувати. Справу №280/6365/19 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду