Справа № 200/6021/25
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Справа№200/6021/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Галатіної О.О. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що надав заяву через електронну систему звернень Веб-портал, щодо перерахунку пенсі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області № 29 від 15.04.2025 у перерахунку пенсії щодо зміни страхового стажу Позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено. За результатами розгляду документів, а саме, трудової книжки від 22.08.1978 року до страхового стажу не зараховано періоди роботи в КСП "Мирний" з 1995.06.1995 року (так у трудовій) по 31.03.2000 року, оскільки не вірно зазначена дата прийому на роботу та запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи, що не відповідає "Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Крім того в рішенні про відмову № 29 від 15.04.2025 зазначено, що запис про роботу за 1995-2000 роки в трудовій книжці виконаний некоректно, страховий стаж Позивачу врахований відповідно до інформації про сплату страхових внесків до системи персоніфікованого обліку згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Вважає таке рішення про відмову у проведенні перерахунку та не включення спірних періодів роботи Позивача до його страхового стажу протиправним, просить суд:

- скасувати рішення від 15.04.2025 № 29 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 29.06.1995 по 06.03.2001 та з 07.03.2001 по 09.01.2003 згідно записів трудової книжки від 22.08.1978 року з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 07.04.2025 року.

Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Встановлено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали шляхом надання: уточненої позовної заяви із наведення реквізитів позивача відповідно до приписів статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та завірених належним чином копій доказів, що додані до позовної заяви до суду та відповідно до кількості сторін у справі.

Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Витребувано від Відповідачів:

- матеріали пенсійної справи Позивача;

- докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

ГУ ПФУ в Донецькій області до суду було надано відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зокрема, зазначивши, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, є отримувачем пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) з 01.04.2019. ОСОБА_1 звертався із заявою про перерахунок пенсії від 07.04.2025 № 5008 «зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004». Звернення опрацьовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961. До Головних управлінь в Дніпропетровській та Тернопільській областях направлено лист від 12.06.2025 № 0500-0309-9/58111 щодо перегляду рішення про відмову від 15.04.2025. В березні 2025 року здійснено перерахунок спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.04.2025, до страхового стажу зараховано період роботи з 26.09.1995 по 31.12.1998. Період роботи з 01.01.1999 по 09.01.2003 зараховано до страхового стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Від ГУ ПФУ у Запорізькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 15.04.2025 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в зв`язку із зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004 відповідно до ст. 43 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки документи потребують доопрацювання. У рішенні зазначено, що періоди роботи позивача з 01.04.2000 по 09.01.2003 зараховані до страхового стажу позивача в повному обсязі. Страховий стаж позивачу з 01.01.1999 року врахований відповідно інформації про сплату страхових внесків до системи персоніфікованого обліку згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (СПОВ). Зазначає, що згідно з розрахунком страхового стажу (Форма РС-Право) від 05.09.2025 року до страхового стажу позивача враховано періоди його роботи: - з 29.06.1995 по 05.12.1999 (із врахуванням з 01.01.1999 року даних системи персоніфікованого обліку); - з 01.04.2000 по 09.01.2003 враховано повністю. Виходячи з викладеного, вимоги позивача щодо неврахування відповідачем періодів його роботи до страхового стажу є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, є отримувачем пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 01.04.2019, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорюється.

07.04.2025 року, ОСОБА_1 , звернувся із заявою № 5008 через електронну систему звернень Веб-портал, щодо перерахунку пенсі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої просив врахувати стаж роботи згідно трудової книжки підряд з 28.06.1995 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 06.03.2001, з 07.03.2001 по 09.01.2003.

Звернення опрацьовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 15.04.2025 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в зв`язку із зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004 відповідно до ст. 43 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю законних підстав.

Згідно вищевказаного рішення зазначено, що оскільки запис про роботу за 1995-2000 роки в трудовій книжці ОСОБА_1 виконаний некоректно (відсутній підпис відповідальної особи), страховий стаж заявнику з 01.01.1999 року врахований відповідно інформації про сплату страхових внесків до системи персоніфікованого обліку згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (СПОВ). Періоди роботи з 01.04.2000р. по 09.01.2003р. зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 в повному обсязі. З огляду на вищезазначене, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в заявленому перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки документи потребують доопрацювання.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1978 (в частині спірних періодів), позивач працював:

- з 1995.06.1995 по 31.03.2000 водієм (запис 18-21);

- з 01.04.2000 по 06.03.2001 водієм автопарку (запис 22-23);

- з 07.03.2001 по 09.01.2003 водієм автопарку (запис 24-25).

Згідно з розрахунком страхового стажу (Форма РС-Право) від 05.09.2025 року до страхового стажу позивача враховано періоди його роботи (в частині спірних періодів):

з 29.06.1995 по 15.01.1999; з 01.02.1999 по 05.03.1999; з 01.04.1999 по 25.04.1999; з 01.05.1999 по 25.05.1999; з 01.06.1999 по 24.06.1999; з 01.07.1999 по 25.07.1999; з 01.08.1999 по 25.08.1999; з 01.09.1999 по 25.09.1999; з 01.10.1999 по 24.10.1999; з 01.12.1999 по 05.12.1999; з 01.04.2000 по 06.03.2001; з 07.03.2001 по 09.01.2003.

До страхового стажу не зараховано до страхового стажу спірні періоди: з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вже встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи: з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача (в частині зазначених спірних періодів) позивач працював:

- з 1995.06.1995 по 31.03.2000 водієм (запис 18-21);

- з 01.04.2000 по 06.03.2001 водієм автопарку (запис 22-23);

з 07.03.2001 по 09.01.2003 водієм автопарку (запис 24-25).

Перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати.

Суд зазначає, що УПФ не враховані положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Суд звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.

Крім того, на переконання суду, відповідач, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень, наданих йому частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, зокрема, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень скористався таким правом.

У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області не отримало (не витребувало) та не перевірило підтверджуючі документи про страховий стаж позивача.

Відповідачем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.

Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача про перерахунку пенсії, без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно не зараховано позивачу до його страхового стажу періоду роботи з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1978.

Незарахування спірних періодів стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи: з 29.06.1995 по 15.01.1999; з 01.02.1999 по 05.03.1999; з 01.04.1999 по 25.04.1999; з 01.05.1999 по 25.05.1999; з 01.06.1999 по 24.06.1999; з 01.07.1999 по 25.07.1999; з 01.08.1999 по 25.08.1999; з 01.09.1999 по 25.09.1999; з 01.10.1999 по 24.10.1999; з 01.12.1999 по 05.12.1999; з 01.04.2000 по 06.03.2001; з 07.03.2001 по 09.01.2003, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, згідно з розрахунком страхового стажу (Форма РС-Право) від 05.09.2025 року до страхового стажу позивача враховано періоди його роботи (в частині спірних періодів): з 29.06.1995 по 15.01.1999; з 01.02.1999 по 05.03.1999; з 01.04.1999 по 25.04.1999; з 01.05.1999 по 25.05.1999; з 01.06.1999 по 24.06.1999; з 01.07.1999 по 25.07.1999; з 01.08.1999 по 25.08.1999; з 01.09.1999 по 25.09.1999; з 01.10.1999 по 24.10.1999; з 01.12.1999 по 05.12.1999; з 01.04.2000 по 06.03.2001; з 07.03.2001 по 09.01.2003.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи з 29.06.1995 по 15.01.1999; з 01.02.1999 по 05.03.1999; з 01.04.1999 по 25.04.1999; з 01.05.1999 по 25.05.1999; з 01.06.1999 по 24.06.1999; з 01.07.1999 по 25.07.1999; з 01.08.1999 по 25.08.1999; з 01.09.1999 по 25.09.1999; з 01.10.1999 по 24.10.1999; з 01.12.1999 по 05.12.1999; з 01.04.2000 по 06.03.2001; з 07.03.2001 по 09.01.2003, оскільки вказані періоди вже зараховано до страхового стажу позивача.

З огляду на зазначене, оскільки факт перебування на роботах, що дають право на перерахунок пенсії підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення від 15.04.2025 № 29 про відмову в перерахунку пенсії Позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, після скасування судом рішення, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу Позивача спірні періоди роботи з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1978.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 07.04.2025 № 5008 про перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1978 та з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки дії Відповідача визнані протиправними, а саме, в контексті спірного рішення Відповідача, а зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 15.04.2025 № 29 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 07.04.2025 № 5008 про перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 16.01.1999 по 31.01.1999; з 06.03.1999 по 31.03.1999; з 26.04.1999 по 30.04.1999; 26.05.1999 по 31.05.1999; з 25.06.1999 по 30.06.1999; 26.07.1999 по 31.07.1999; з 26.08.1999 по 31.08.1999; 26.09.1999 по 30.09.1999; 25.10.1999 по 31.10.1999; з 06.12.1999 по 31.03.2000, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1978 та з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна