Справа № 308/9601/25
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9601/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновська І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород матеріали справи адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови № 571-1 від 13.03.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу 17 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.03.2025 р. начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , майор ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову № 571-1 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно тексту вказаної постанови, 13.03.2025 р. близько 07:54 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в супроводі органів Національної полі де, о 09 годині 50 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов?язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 , рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку виконання обов?язку передбаченого пунктом 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення № 1880 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 год. 00 хв. 13.03.2025 р., яке ОСОБА_1 підписати відмовився.

Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 на проходження медичного огляду, не пішов, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій, а о 10 годині 10 хвилини виразив усну ствердну відмову від проходження медичного огляду, Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізацій підготовку та мобілізацію, в особливий період», та постановлено «накласти на громадяни ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч гривень).

Однак, з вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення N?571-1 від 13.03.2025 року ОСОБА_1 не згоден та вважає ії незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

По-перше: у постанові вказано, що позивач порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Однак, 13.03.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через гарячу лінію 102 на місце події були викликані співробітники Національної поліції, а саме слідчо-оперативна група, які брали у ОСОБА_1 пояснення щодо незаконності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Того ж дня, 13.03.2025 року співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 направили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на проходження ВЛК, а також поставили на облік, не врахувавши той факт, що останній не є військовозобов?язаною особою, а саме визнаний непридатним з виключенням з військового обліку згідно постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.03.2022 року на підставі ст. 61 пункту «а» по наказу від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Чинним законодавством не передбачено можливості повторної перевірки стану здоров?я та постановки на облік осіб, виключених з обліку. Після визнання непридатним та виключення з обліку особа перестає бути військовозобов?язаною назавжди, тобто поняття «виключення з військового обліку» передбачає втрату статусу військовозобов?язаного. Відповідно, особа, виключена з військового обліку, не має обов?язків, пов?язаних із військовим обліком - не повинна проходити ВЛК, оновлювати дані та інше.

По-друге, в постанові не наведено жодних доказів (в т.ч. показань свідків або відеозаписів, що свідчили б про відмову позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби).

Як же було зазначено, 13.03.2025 року Позивач отримав висновок про придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони, хоча і вважає, що направлення на ВЛК було незаконне.

При цьому, в даних мобільного застосунку «Резерв+» також вказано про те, що позивач пройшов ВЛК 13.03.2025 року та його поставлено на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки Позивачем не було подано жодної заяви про відкладення розгляду справи чи повідомлення про поважні причини неприбуття, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за його відсутності, та відповідно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу.

При цьому Позивач зазначає, що він жодним чином не був повідомлений про дату та час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та про складення щодо нього постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Постанова у порушення статті 285 КУпАП Позивачу не проголошувалась, копію постанови Позивачу не вручали, що підтверджується відсутністю дати направлення копії постанови Позивачу у графі «Копію постанови від 13.03.2025 р. № 571-1 про притягнення до адміністративної відповідальностіотримав (ла) "13.03.2025 року від отримання відмовився".

Крім того, при притягненні Позивача до адміністративної відповідальності Відповідачем не було враховано, що він «виключений з військового обліку»

Варто також зазначити, в постанові про накладення адміністративного стягнення немає підпису Позивача про вручення вказаних документів. Позивача не було ознайомлено з матеріалами справи ні особисто, ні через направлення поштовою кореспонденцією рекомендованого листа.

Про наявність даної постанови Позивачу стало відомо 19.06.2025 року, з застосунку «ДІЯ», вже після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 78412215 від 19.06.2025 року відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

За таких обставин, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку, поновити строк на звернення до суду та скасувати Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 571-1 від 13.03.2025 року, про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України у вигляді штрафу в сумі 17 000, 00 грн., а провадження по справі закрити.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мушка Н.М. не з`явився, про причини неявки суду не попередив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади.

Виходячи з наявних доказів у справі, суд вважає за можливе на підставі ст. 205 КАС України справу вирішувати без участі сторін та підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2025 р. начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , майор ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову № 571-1 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно тексту вказаної постанови 13.03.2025 р. близько 07:54 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в супроводі органів Національної полі де, о 09 годині 50 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов?язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 , рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку виконання обов?язку передбаченого пунктом 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення № 1880 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 год. 00 хв. 13.03.2025 р., яке ОСОБА_1 підписати відмовився.

Як зазначено в постанові, Позивачем не було здійснено повідомлення про поважні причини неявки протягом трьох днів від визначеної дати прибуття, а також не здійснено прибуття у строк, що не перевищує семи календарних днів, ІНФОРМАЦІЯ_7 вважав, що ним було порушено вимоги частин першої та третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Оскільки Позивачем не було подано жодної заяви про відкладення розгляду справи чи повідомлення про поважні причини неприбуття, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за його відсутності, та відповідно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу.

Відповідно до Постанови № 571-1 до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 та накладено штраф у розмірі 17000, 00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч. 2 ст. 210-1 КУпАП).

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із п. 9 Положення № 154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку, призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного TЦK та СП чи його відділу.

У відповідності до пункту 34 Порядку, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) ТЦК та СП або його відділу, зокрема, може бути надіслана зазначеними органами військового управління засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції, чинній на момент сформування повістки № 271361), взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

-які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;

-призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;

-які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;

-військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

-які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

-зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

-які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;

-які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

-які звільнені із служби у військовому резерві та не досягай граничного віку перебування в запасі;

-які старші 25 років ї раніше не перебували на військовому обліку;

-які прибули після відбування-покарання з установ виконання покарань.

З наданих суду матеріалів встановлено, що Позивач визнаний непридатним з виключенням з військового обліку згідно постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.03.2022 року на підставі ст. 61 пункту «а» по наказу від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Отже станом на березень 2025 pоку, Позивач не був військовозобов`язаним, оскільки визнаний непридатним з виключенням з військового обліку.

Таким чином, Позивачу не могла надсилатись повістка для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаному.

Суд зазначає, що згідно оскаржуваної постанови з метою виконання громадянами своїх громадянських обов`язків, 13.03.2025 р. близько 07:54 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в супроводі органів Національної полі де, о 09 годині 50 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов?язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 , рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку виконання обов?язку передбаченого пунктом 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення № 1880 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 год. 00 хв. 13.03.2025 р., яке ОСОБА_1 підписати відмовився.

Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 на проходження медичного огляду, не пішов, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій, а о 10 годині 10 хвилини виразив усну ствердну відмову від проходження медичного огляду, Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізацій підготовку та мобілізацію, в особливий період», та постановлено «накласти на громадяни ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч гривень).

Однак, на момент складання постанови №219-1, а саме станом на 05.02.2025 року, у відповідача були відсутні відомості про те, чи отримано ОСОБА_3 поштове відправлення, або чи таке повернулось відповідачу, оскільки згідно із зазначеним трекінгом, поштове відправлення №293 повернулось Відповідачу лише 22.02.2025 року.

З наведеного можна зробити висновок, що у постанові № 571-1 відсутні належні докази про те, чи був Позивач належним чином проінформований про дату та час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таких доказів не надано представником відповідача і в судове засідання.

Згідно з вимогами ст. 251-252 КУпАП, притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності належних та допустимих доказів, однак у даній справі Позивач виразив усну ствердну відмову від проходження медичного огляду, яке суд вважає за належний та допустимий доказ, для притягнення до відповідальності.

У даному випадку суд приходить до переконання, якщо Позивач не отримував повістку, у нього не міг бути умисел на порушення встановлених правил військового обліку, а об`єктивна сторона не встановлена, оскільки факт порушення правил військового обліку не підтверджено належними доказами.

Викладені недоліки, допущені при складенні та оформленні оскаржуваної постанови, є суттєвими, оскільки не дозволяють встановити наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до відповідальності.

Отже зміст оскаржуваної постанови унеможливлює визначення повного складу правопорушення та чіткої кваліфікації правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень».

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З наведених вище вимог щодо постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд не встановлює інші фактичні обставини та не надає оцінку наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, оскільки така оцінка первинно має бути надана суб`єктом притягнення та накладення адміністративного стягнення в межах належної адміністративної процедури, що визначена ст.268, 279 КУпАП.

Оскільки відповідачем не в повній мірі встановлено дійсні обставини поведінки позивача (в оскаржуваній постанові належним чином не описано об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке ставиться у вину позивачу), що призвело до порушень прав позивача, викладених у ст. 268 КУпАП, не надано доказів на підтвердження отримання позивачем повістки про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності та забезпечення її прав на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

За таких обставин, позивач був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення щодо обставин, вказаних у постанові про адміністративне правопорушення, а також скористатися правом на захист.

Такими діями відповідач порушив права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та порушив сам порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З наведеного випливає, що право позивача на захист було порушено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння саме позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, порушення права на захист, є підставою для скасування постанови № 571-1 від 13.03.2025 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Що стосується клопотання сторони позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, то враховуючи дату отримання позивачем копії оскаржуваної постанови, а також дату звернення до суду з самим позовом, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду, суд приходить до висновку, що подане клопотання є підставним, а тому підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2. 9, 11, 12, 86, 99, 100, 159, 160, 162, 163, 186, 247,251, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Поновити позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов задоволити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 571-1 від 13.03.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.