Справа № 320/25553/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження за власною ініціативою питання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладеного у вигляді листа №21552-19163/Х-02/8-2600/24 від 24 травня 2024 року про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплачувати пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, починаючи з дати за шість місяців, що передують даті звернення до суду, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести ОСОБА_1 з 28.11.2023 перерахунок та виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже проведених виплат.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 повернуто ГУ ПФ в м. Києві вперше подану у жовтні 2024 року апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, відповідач вдруге 18.02.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить повернути без розгляду апеляційну скаргу, оскільки ухвалою суду від 19.11.2024 повернуто вперше подану ГУ ПФ в м. Києві апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 21.10.2025.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги судовою колегією встановлено наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 КАС України за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Тобто, лише відсутність правових підстав для залишення апеляційної скарги без руху, її повернення або відмови у відкритті апеляційного провадження наділяє адміністративний суд апеляційної інстанції повноваженнями постановити ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Передбачаючи можливість встановлення обставин, які були перешкодою для відкриття апеляційного провадження, після відкриття апеляційного провадження у справі, законодавець у запровадив інститут закриття апеляційного провадження, однак визначив у статті 305 КАС України вичерпний перелік підстав ухвалення такого процесуального рішення.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує, що передумовою для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі є встановлення, зокрема, обставин дотримання строків подання апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що рішення Київського окружного адміністративного суду ухвалено 30.09.2024 та копію його повного тексту отримано відповідачем 06.10.2024 о 16:56, тобто у розумінні положень ч. 6 ст. 251 КАС України 07.10.2024. Водночас апеляційну скаргу, датовану 14.02.2025, направлено на адресу суду апеляційної інстанції 18.02.2025, тобто поза межами встановленого п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України тридцятиденного строку. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 09.07.2025 питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 30.09.2024 судом апеляційної інстанції не вирішувалося, у той час як відповідне клопотання містилося в апеляційній скарзі ГУ ПФ в м. Києві.

Указане клопотання було обґрунтоване тим, що несвоєчасне подання апеляційної скарги було зумовлене запровадженням воєнного стану та пов`язаними з цим наслідками у вигляді повітряних тривог, відсутності електрозабезпечення, неможливості використання транспорту, ракетних обстрілів тощо.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, виключно подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не може бути підставою для його поновлення без зазначення обставин, які, на переконання заявника, є поважними для прийняття такого процесуального рішення, що, у свою чергу, мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Більше того, доводи апелянта про введення воєнного стану в Україні в якості неможливості своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення судом оцінюється критично, оскільки саме по собі введення в Україні воєнного стану з огляду на приписи ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не може бути самостійною і безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження суб`єкту владних повноважень, а доказів, що такий правовий режим та пов`язані з ним наслідки перешкоджали невідкладно повторно подати апеляційну скаргу відповідачем не надано.

З приводу твердження ГУ ПФ в м. Києві про дефіцит в енергопостачанні в якості підстав неможливості реалізації права на повторне подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що документів, які б підтверджували ці обставини, зокрема, щодо безпосередньо приміщення ГУ ПФ в м. Києві, до поданої заяви не надано.

Колегія суддів зазначає, що обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган Пенсійного фонду України зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ГУ ПФ в м. Києві строку на апеляційне оскарження рішення від 30.09.2024.

У площині наведеного колегія суддів зауважує, що 30.11.2023 Європейський суд з прав людини прийняв остаточне рішення у справі «ВАТ «Сквирасільрибгосп» проти України» за заявою № 27128/11 ВАТ «Сквирасільрибгосп», в якому зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування для задоволення клопотання про поновлення строку для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду.

Зважаючи на встановлені вище обставини та правову їх регламентацію колегія суддів зауважує, що у спірному випадку суд апеляційної інстанції фактично не набув процесуальних повноважень на перегляд в апеляційному порядку рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у цій справі, позаяк апеляційна скарга була подана ГУ ПФ в м. Києві із суттєвим пропуском строку на апеляційне оскарження без наведення поважних причин такого пропуску, що свідчить про помилковість відкриття апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою відповідача.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що хоча норми статті 305 КАС України не передбачають можливості закриття апеляційного провадження як помилково відкритого, зокрема, у випадку встановлення після відкриття апеляційного провадження факту пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження і відсутності поважних причин для його поновлення. Однак з`ясування судом цих обставин у подальшому з огляду на принцип юридичної визначеності дає підстави стверджувати, що у такому випадку закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою суб`єкта владних повноважень є пропорційним і таким, що у найбільш сприятливий спосіб зумовить виправлення допущеної помилки, у тому числі не за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Указаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 10.09.2025 у справі № 601/485/23, позаяк у ній сформульовано висновок щодо відсутності в апеляційного суду права закривати апеляційне провадження як помилково відкрите за наявності ухвал про відкриття апеляційного провадження та поновлення строку на апеляційне оскарження. Натомість у справі №320/25553/24 судом апеляційної інстанції питання про поновлення ГУ ПФ в м. Києві строку на апеляційне оскарження взагалі не вирішувалося.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження у справі з огляду на пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження судового рішення без поважних на те причин і невирішення відповідного питання судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з огляду на ненабуття судом апеляційної інстанції процесуальних повноважень на перегляд рішення суду першої інстанції у цій справі.

Керуючись ст.ст. 248, 295, 305, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст ухвали складено та підписано 28 жовтня 2025 року.