Справа № 554/11714/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р.Справа № 554/11714/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Савченко А.Г., м. Полтава, повний текст складено 15.09.25 року по справі № 554/11714/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) (далі по тексту ДТК м. Києва, відповідач), в якому просив суд:

- постанову у справі про адміністративне правопорушення серії 2КІ № від 15.07.2025, винесену головним спеціалістом інспектором з паркування Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Філіпповим Павлом Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП скасувати;

- справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 152-1 КУпАП закрити.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність винесення постанови серії 2КІ № від 15.07.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП) не зважаючи на те, що позивач має статус особи з інвалідністю внаслідок війни та учасника бойових дій, який надає йому право на користування пільгами з оплати послуг на паркування відповідно до Правил благоустрою міста Києва, а отже підстави притягати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у відповідача були відсутні у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зауважив, що на внутрішній поверхні заднього скла належного йому автомобіля KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», а сам транспортний засіб був припаркований в межах дії дорожнього знаку 5.43 «Зона стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», отже позивачем у повній мірі було дотримано всі умови, встановлені Правилами благоустрою міста Києва для реалізації свого права на пільгу щодо безоплатного паркування, однак відповідачем проігноровано вказані обставини та незаконно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.09.2025 по справі № 554/11714/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії 2КІ № від 15 липня 2025 року, винесену головним спеціалістом інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради Філіпповим П.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 700,00 грн., та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 вересня 2025 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність складеної відносно позивача постанови серії 2КІ № 008580058 від 15.07.2025, оскільки транспортний засіб позивача було розміщено поза межами зарезервованих спеціальних місць для паркування осіб з інвалідністю, без знаку «Водій з інвалідністю», тобто позивачем було використано загальне місце паркування на платному майданчику без оплати, що суперечить чинному законодавству та не є реалізацією права на пільгу, яка передбачає користування чітко визначеними, позначеними місцями.

Стверджував, що єдиний порядок, передбачений Правилами дорожнього руху, а також іншими нормативно-правовими актами, є належним і законним способом регулювання користування пільговими місцями для паркування, а у разі порушення цього порядку, зокрема при паркуванні поза межами спеціально облаштованих безоплатних місць, особа зобов`язана сплачувати вартість послуг з користування паркувальним майданчиком на загальних підставах.

З огляду на викладене, вважав висновки суду першої інстанції про відсутність вини у діях позивача помилковими.

Переконував, що чинним законодавством не передбачено жодної норми, яка зобов`язує інспектора з паркування мати доступ до всіх державних реєстрів чи здійснювати перевірку даних у них, у зв`язку з чим, відповідач не був зобов`язаний перевіряти наявність або відсутність у позивача статусу, що надає право на пільги у сфері паркування транспортних засобів.

Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою підсистеми "Електронний суд" та шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру ветеранів війни № 069701 від 15.08.2025 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та учасником бойових дій (а.с.39).

15.07.2025 головним спеціалістом інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради Філіпповим П. В. ухвалено постанову серії 2КІ № про те, що 15.07.2025 о 19 год. 14 хв. на площі Вокзальній, в м. Києві Клещар С. В. залишив транспортний засіб KIA SPORTAGE номерний знак НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП (а.с. 26).

Не погодившись з винесеною відповідачем постановою, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 2КІ № від 15 липня 2025 року, оскільки ОСОБА_1 , маючи статус учасника бойових дій, на законних підставах 15 липня 2025 року о 19 год 14 хв залишив транспортний засіб KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування без оплати паркування на площі Вокзальна,1 у м. Києві, водночас, відповідачем не доведено порушення позивачем вимог знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху

Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Пунктом 15.1 ПДР визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За приписами пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Знак 5.43 ПДР України «Зона стоянки» - позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

При цьому, табличка 7.14 «Платні послуги» - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, з огляду на залишення ним транспортного засобу KIA Sportage д.н.з НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаків 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України.

Позивачем не заперечується факт зупинки свого транспортного засобу за цією адресою у вказані дату та час. Однак, враховуючи його статус інваліда, наполягає на відсутності обов`язку зі сплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Частиною першою статті 152-1 КУпАП передбачено, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У розумінні положень статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно статті 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

На виконання рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 6870/6911 Про оптимізацію діяльності деяких структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно з розпорядженням Київського міського голови В. Кличка від 17.10.2023 № 994 Про затвердження структури Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у складі Департаменту територіального контролю міста Києва утворено управління (інспекцію) з паркування.

Рішенням Київської міської ради від 05.10.2023 № 7112/7153 Про впорядкування питань щодо діяльності інспекторів з паркування в місті Києві посадових осіб (інспекторів з паркування) Департаменту територіального контролю міста Києва уповноважено від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також проводити тимчасове затримання транспортних засобів шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у разі вчинення водієм порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122, частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, визначених частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху), а також у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, інспектори з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва є уповноваженими від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1342 затверджені Правила паркування транспортних засобів, які регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів (далі Правила №1342).

Згідно з пунктом 6 Правил № 1342 контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою, інспектори з паркування у частині контролю за дотриманням правил паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

У той же час пункт 22 Правил № 1342 передбачає, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», та місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

Відповідно до пункту 26 Правил № 1342 користувач зобов`язаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Порушення цих Правил тягне за собою відповідальність згідно із законом (пункт 32 Правил).

При цьому слід зазначити, що правила паркування транспортних засобів у місті Києві врегульовані розділом 17 «Правил благоустрою міста Києва», затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (далі Правила №1051/1051).

Так, згідно з пунктом 17.3.1 Правил №1051/1051, платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Пунктом 17.11 Правил № 1051/1051 передбачені пільги при користуванні місцями для платного паркування. Правом безкоштовного паркування користуються, зокрема, ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн; особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняних до них, а також члени сімей загиблих (померлих) осіб (виключивши звідти: «що мали статус учасника бойових дій»), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (підпункт 3, 5 пункту 17.11.1 Правил).

Згідно з пунктом 17.11.3 Правил № 1051/1051, оператор на майданчиках платного паркування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштуванні спеціальних місць (у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більш як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більш як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в частині третій п. 17.11.1 цих Правил.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що згідно з Правилами № 1051/1051 особи, зокрема, зі статусом учасника бойових дій, ветерана війни і прирівняні до них особи, у тому числі і інваліди, мають право безкоштовного паркування транспортних засобів на зарезервованих спеціальних місцях.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3-ої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_2 від 10.10.2023.

Отже, позивач належить до кола осіб, які користуються пільгами при користуванні місцями для платного паркування згідно з положеннями Правил № 1051/1051.

Проте, відповідачем було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, з огляду на залишення ним транспортного засобу KIA Sportage д.н.з НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаків 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження обставин паркування транспортного засобу позивача з порушенням вимог дорожнього знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України, відповідачем долучено до справи матеріали фотофіксації адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Разом з цим, з наданих фотознімків взагалі неможливо встановити, що автомобіль позивача KIA Sportage д.н.з НОМЕР_1 розташований не на зарезервованому місці для безоплатного паркування, або з порушенням знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України, оскільки усі фото автомобіля зроблено без прив`язки до вказаного знаку, а на фото такого знаку та таблички не вбачається транспортний засіб позивача.

Крім того, фото автомобіля зроблені 15.07.2025 о 19 год 14 хв, 19 год 35 хв, 19 год 34 хв, у той час як фото знаку 5.4.3 та таблички 7.17 ПДР України зроблено о 19 год 10 хв без автомобіля KIA Sportage д.н.з НОМЕР_1 .

Крім того, слід зазначити, що Департаментом територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не доведена і фактична наявність на зазначеному паркувальному майданчику зарезервованих місць для безоплатного паркування, які б дозволяли особі, яка має пільги, безперешкодно ідентифікувати їх та реалізувати своє право на безкоштовне паркування.

Наданий Департаментом єдиний фотознімок місця, відведеного для паркування осіб з інвалідністю, не дозволяє ідентифікувати його приналежність до конкретного паркувального майданчику у співставленні з інкримінованим позивачу правопорушенням, оскільки на вказаному фотознімку зафіксовано інший, який не має жодного відношення до позивача, транспортний засіб д.н.з НОМЕР_3 .

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не передбачає розміщення під лобовим склом в автомобілі копій документів, які надають право користування безкоштовним паркуванням.

Водночас, за твердженнями позивача, на внутрішній поверхні заднього скла належного йому автомобіля встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог підпункту «ґ» пункту 30.3 ПДР України.

Однак, на єдиному наданому відповідачем фотознімку задньої частини автомобіля позивача наявне світлове засвічення зони заднього скла, яке не дозволяє встановити наявність або відсутність такого знаку.

Разом з цим, з огляду на зазначення в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення даних про транспортний засіб, особу власника, місце реєстрації особи, щодо якої розглядається справа, колегія суддів вважає, що відповідач, як державний орган місцевого самоврядування, та уповноважені ним посадові особи (головні інспектора з паркування) мають доступ до державних реєстрів та мав можливість встановити належність позивача до кола осіб з інвалідністю.

Більш того, 22.07.2025 позивач направив засобами електронного зв`язку на електронну пошту відповідача звернення, в якому просив врахувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення його статус особи з інвалідністю внаслідок війни та учасника бойових дій (а.с. 19-23), однак зазначене звернення було проігноровано відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що діюче законодавство не встановлює обов`язку позивача розміщувати під лобовим склом автомобіля документ, що дає змогу ідентифікувати власника транспортного засобу, як ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни, а відповідачем не доведено наявність вини в діях позивача та відповідно складу адміністративного правопорушення. оскільки не надано доказів паркування автомобіля позивача з порушенням знаку 5.4.3 у зоні дії таблички 7.17 ПДР України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП, що свідчить про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови серії 2КІ № від 15 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 700,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.09.2025 по справі № 554/11714/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко