Справа № 400/6741/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6741/21

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі № 400/6741/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 22.10.2021 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнив.

Визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у перерахунку з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021 № 9/1/8299 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити з 01.04.2019 пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021 № 9/1/8299 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання вказаного рішення 30.11.2021 видано виконавчий лист.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 14.05.2025 заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення задовольнив.

Змінив спосіб виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 по справі №400/6741/21 із:

«зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) перерахувати та виплатити з 01.04.2019 року пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021 № 9/1/8299 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення»

на:

«стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між нарахованим та виплаченим розміром пенсії з 01.04.2019 по 31.12.2021 в сумі 127039,74 грн (сто двадцять сім тисяч тридцять дев`ять гривень 74 коп.)».

Представник відповідача 31.07.2025 надав до суду першої інстанції заяву про визнання виконавчого листа по справі 400/6741/21, виданого 30.11.2021 Миколаївським окружним адміністративним судом, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що виконавчий лист по справі № 400/6741/21 не підлягає виконанню Головним управлінням, оскільки рішення не може бути виконаним у спосіб, викладений у виконавчому листі від 30.11.2021. Отже, фактичне виконання даного рішення буде здійснюватись органами Казначейства на підставі ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 про зміну способу виконання рішення по справі № 400/6741/21. З метою запобігання подвійного виконання рішення суду по справі № 400/6741/21, завдання збитків Державному бюджету України відповідач просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.08.2025 у справі № 400/6741/21 заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання виконавчого листа по справі 400/6741/21, виданого 30.11.2021 Миколаївським окружним адміністративним судом, таким, що не підлягає виконанню залишив без задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не зазначив ані матеріально-правові, ані процесуально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував, що фактичне виконання даного рішення буде здійснюватись органами Казначейства на підставі ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 про зміну способу виконання рішення по справі № 400/6741/21, а відтак наявні процесуальні підстави для задоволення заяви.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

Частиною 1 ст. 374 КАС України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 КАС України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, наведені в статті 374 КАС України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові і процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником поза межами виконавчого провадження чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до обставин даної справи, зміна способу та порядку виконання судового рішення не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими аргументи скаржника про те, що наявність виконавчого листа та прийнята ухвала про зміну способу і порядку виконання судового рішення призведуть до подвійного стягнення з відповідача заборгованості по рішенню суду у даній справі з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що подання оригіналу виконавчого листа у даній справі є обов`язковою вимогою для перерахування коштів згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виснував про відсутність підстав для визнання виконавчого листа у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі № 400/6741/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк