Справа № 946/6175/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 946/6175/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2025 року про закриття провадження у справі, прийнятої у відкритому судовому засіданні суддею Пащенко Т.П. у місті Ізмаїлі, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач, ДПП) із вимогами про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі:

- серії ЕНА № 5351973 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП;

- серії ЕНА № 5351540 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2025 року задоволено клопотання представника ДПП про закриття провадження по адміністративній справі та провадження по адміністративній справі № 947/6175/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 8 605, 60 гривень, які складаються з: витрат зі сплати судового збору 605, 60 гривень та витрат на професійну правничу допомогу 8 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування сплаченого судового збору й витрат на професійну правничу допомогу, Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу в цій частині та відмовити Позивачу у відшкодуванні судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що враховуючи положення ч. 8 ст. 47 КАС України, суд першої інстанції не мав приймати заяву Позивача про відмову від позову та така підлягала поверненню, про що зазначити в ухвалі суду, прийняти рішення про закриття провадження у справі на підставі клопотання представника Відповідача по п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Крім цього, на думку апелянта, в межах цієї справи відсутні підстави для покладення на Відповідача обов`язку щодо відшкодування судових витрат з боку Позивача. При цьому, щодо судового збору, то сплачений Позивачем судовий збір у цій справі може бути повернуто за його клопотанням у порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Апелянт також не погоджується зі стягнутою оскаржуваним судовим рішенням сумою на професійну правничу допомогу адвоката в суді у розмірі 8 000 грн. та вважає, що витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними зі складністю справи та виконаних ним робіт, а також ціною позову

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, спірним питанням по цій справі було правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідно до постанови серії ЕНА № 5351540 та за ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідно до постанови серії ЕНА № 5351973.

04.09.2025 року до місцевого суду надійшло клопотання Відповідача про закриття провадження по адміністративній справі, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що рішеннями начальника управління патрульної поліції в Одеській області ДПП від 14.08.2025 року та від 15.08.2025 року, винесені у відношенні Позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5351973 від 30.07.2025 року та серії ЕНА №5351540 від 30.07.2025 року, скасовані, а справи закрито.

08.09.2025 року до місцевого суду надійшла заява Позивача, в якій він вказав, що відмовляється від позову і просить суд стягнути на свою користь всі понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 605, 60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн..

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України в зв`язку з тим, що оскаржувані постанови самостійно скасовані Відповідачем після звернення Позивача до суду з цим позовом, внаслідок чого відбулося повне відновлення законних прав та інтересів Позивача. При цьому, місцевий суд дійшов висновку про відшкодуванню Позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. з огляду на відсутність заперечень Відповідача стосовно розміру витрат, понесених Позивачем на правову допомогу. Також суд вважав за можливе відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача сплачений Позивачем судовий збір у зв`язку із закриттям провадження у справі.

В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування сплаченого судового збору й витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Загальний порядок розподілу судових витрат визначений статтею 139 КАС України. Разом з тим, вказана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України.

Поряд з наведеним частина 8 статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку, суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Подібні висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України наводились Верховним Судом в постановах від 27.04.2023 року по справі № 260/3162/22, від 05.03.2025 року по справі № 160/17422/23.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок протиправного рішення Відповідача Позивач змушений був ініціювати судовий розгляд, у зв`язку з чим вважав за можливе здійснити розподілу понесених Позивачем витрат на правничу допомогу на підставі частини 8 статті 139 КАС України.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Так, витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України.

Апелянт вказує, що зі змісту цих норм закону, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Частина ч. 8 ст. 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, Позивач разом з позовом подав до суду:

- договір про надання правничої (правової) допомоги від 29.07.2025 року, укладеного з адвокатом Зінов`євим О.О.;

- ордер на надання правничої допомоги;

- квитанцію до прибуткового ордера від 29.07.2025 року на суму 8 000 грн..

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування Позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку, що понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. є обґрунтованими та підтвердженими, тому в повному обсязі підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, в даному випадку в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі наданих послуг (детальний опис робіт), який би підтверджував факт надання адвокатом Зінов`євим О.О. послуг Давидову Ю.І., зокрема, зі складання позовної заяви.

Відсутність в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, унеможливлює визначити фактичний розмір витрат Позивача на правничу допомогу.

Більш того, наявна в матеріалах справи квитанція до прибуткового касового ордера від 29.07.2025 без номеру на загальну суму 8 000 грн. в якості доказу на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, не підтверджує понесення останнім таких витрат за наслідками розгляду цієї справи.

Відсутність вищезазначених документів не доводять факту понесення Позивачем витрат на правову допомогу по цій справі, що ставить під сумнів обґрунтованість заявленої суми для відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою.

Колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути документально підтверджені та доведені.

Також колегія суддів зазначає, що витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними зі складністю справи та виконаних ним робіт, а також ціною позову, оскільки відповідно до оскаржуваних постанов, Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 гривень, а також правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 680 гривень, а послуги адвоката не можуть коштувати 8 000 грн. за підготовку позову, метою якого є скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу у сумі 340 гривень та 680 гривень.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням кількості витраченого на ці послуги часу та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодування Позивачу витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 8 000 грн., тому в цій частині слід відмовити.

Щодо судового збору, колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Підстави повернення судового збору визначені статтею 7 вказаного Закону.

Так, пунктом 5 частини 1 зазначеної статті визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В свою чергу, в межах цієї справи оскаржуваною ухвалою було закрито провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч. 2 ст. 132 КАС України).

Отже, в даному випадку сплачений Позивачем судовий збір за подання позову може бути повернутий за клопотанням останнього як це визначено ст. 7 Закону України «Про судовий збір», проте матеріали справи відповідного клопотання не містять.

Проте, суд першої інстанції не звернув на це уваги під час вирішення питання про відшкодування Позивачу сплаченого судового збору й витрат на професійну правничу допомогу через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного розподілу судових витрат Позивача, тому оскаржувана ухвала місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відтак, слушними є доводи апеляційної скарги Відповідача, яка підлягає до задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 8 605, 60 грн., з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу. В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2025 року про закриття провадження у справі задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2025 року про закриття провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 8 605, 60 гривень та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2025 року про закриття провадження по справі № 946/6175/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко