Справа № 380/9768/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9768/25 пров. № А/857/30313/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправними дій щодо застосування до пенсії понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів та обмеження пенсії максимальним розміром, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Чаплик І.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.07.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

15.05.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. (надалі відповідач, пенсійний орган, ГУ ПФ України у Львівській обл.) щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів, встановлених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», обмеження пенсії максимальним розміром;

зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. перерахунок та виплату пенсії без застосування понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів, встановлених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деякій категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», без обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням основного розміру пенсії 82 проценти відповідних сум грошового забезпечення (а.с.1-13, 78-79).

Згідно ухвали суду від 16.05.2025р. вирішено розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи (а.с.74-75).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2025р. із застосуванням обмеження максимальним розміром та з урахуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п.1 постанови КМ України №1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2025р. без обмеження її максимальним розміром та без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82 % сум грошового забезпечення та з урахуванням фактично проведених виплат; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 при її перерахунку з 01.03.2025р. максимальним розміром; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. провести з 01.03.2025р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, передбаченої постановою КМ України № 209 від 25.02.2025р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82 % сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.112-120).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення суду, виклавши пункти резолютивної частини у відповідній редакції (а.с.123-126).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд виніс рішення без врахування змісту заявлених (уточнених) позовних вимог, при цьому не врахував вимог, які стосуються оскарження застосування понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів з 01.03.2025р.

При цьому, з 01.01.2025р. від суми пенсії 34245 грн. 80 коп. та з 01.03.2025р. від суми пенсії 35282 грн. 38 коп. відповідач застосував понижуючі (обмежувальні) коефіцієнти, встановлені ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», що стверджується матеріалами справи.

Також питання обмеження пенсії позивача на підставі постанови КМ України № 209 від 25.02.2025р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» оскаржується у справі № 380/6447/25, через що суд в розглядуваній справі вийшов за межі позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаних вимог відмовити (а.с.130-145).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що ст.46 Закону України № 4059-ІХ від 19.11.2024р. «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанова КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» є чинними і неконституційними не визнавались, а отже є обов`язковими до застосування. Прийняття вказаної постанови обумовлено введенням воєнного стану на території України та фінансовими труднощами, які постали перед державою.

Також звертає увагу на помилкове ототожнення застосування пенсійним органом коефіцієнтів, передбачених постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з обмеженням максимального розміру пенсії.

Відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (а.с.168-175, 177-192).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській обл. та отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Основний розмір пенсії позивача обраховано, виходячи з 82 % розміру грошового забезпечення (а.с.14-16).

Починаючи з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до ст.46 Закону України № 4059-ІХ від 19.11.2024р. «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (надалі Закон № 4059-ІХ) та постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (надалі постанова КМ України № 1 від 03.01.2025р.).

При цьому, з 01.01.2025р. від суми пенсії 34245 грн. 80 коп. та з 01.03.2025р. від суми пенсії 35282 грн. 38 коп. відповідач застосував понижуючі (обмежувальні) коефіцієнти, встановлені ст.46 Закону № 4059-ІХ та постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р. (а.с.82).

Вважаючи, що відповідач протиправно здійснив виплату пенсії з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. з урахуванням граничного розміру та коефіцієнтів зменшення пенсії відповідно до ст.46 Закону № 4059-ІХ та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив із того, що положеннями ст.46 Закону № 4059-ІХ та постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII), коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто, вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, яке встановлено Закон № 2262-XII та Законом України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), що в свою чергу суперечить приписам ст.11 Закону № 2262-XII, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.

Тому зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін до Законів № 2262-ХІІ та № 1058-IV, а інші нормативно-правові акти застосовуються лише у випадку їхнього прийняття відповідно до цих законів.

При цьому, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно ст.46 Закону № 4059-ІХ та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.

Водночас, під час вирішення спору суд покликався на норми постанови КМ України № 209 від 25.02.2025р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (надалі постанова КМ України № 209 від 25.02.2025р.).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Разом тим, правильно по суті вирішивши справу, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

По суті заявлених позовних вимог колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст.3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затв. Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р. (далі - Указ № 64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене ст.46 Конституції України.

Згідно з ч.ч.1 та 3 ст.11 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону № 1058-IV.

Аналіз положень ст.ст.8, 18 та 92 Конституції України у системному зв`язку з преамбулою Закону України № 2262-XII дозволяє зробити обґрунтований висновок про те, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб, які мають право на пенсію згідно із цим Законом, визначаються виключно положеннями спеціального закону - Закону № 2262-XII.

Разом з тим, ст.46 Закону № 4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону № 4059-ІХ прийнято постанову КМ України № 1 від 03.01.2025р., пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням відповідних коефіцієнтів до визначених сум перевищення.

Таким чином, положеннями ст.46 Закону № 4059-IX та постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто, вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом № 2262-ХІІ, що не узгоджується із приписами ст.11 Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.

Крім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно із статтею 46 Закону № 4059-IX та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом, а також порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України.

Колегія суддів враховує неодноразово викладену Конституційним Судом України юридичну позицію стосовно того, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (зокрема, абз.3, 4 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008р.).

При цьому, зміни до Закону № 2262-ХІІ у частині, яка регламентує спірні правовідносини (щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р.), не вносилися.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі № 913/204/18, від 10.03.2020р. у справі № 160/1088/19).

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Застосовуючи такий підхід до спірних правовідносин, дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.01.2025р. із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону № 4059-IX та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., не відповідають приписам ст.ст.19, 92 Конституції України та ст.2 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2025р. у справі № 120/1081/25 та від 17.09.2025р. у справі № 240/1202/25.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Водночас, частиною 2 ст.9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2018р. у справі № 800/341/17 (№ 9991/944/12) і від 12.11.2019р. у справі № 9901/21/19 неодноразово зазначила про можливість виходу за межі позовних вимог виключно задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 571/1306/16-ц, від 29.05.2019р. у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019р. у справі № 235/499/17, від 17.07.2019р. у справі № 523/3612/16-ц, від 24.07.2019р. у справі № 760/23795/14-ц, від 25.09.2019р. у справі № 642/6518/16-ц, від 30.10.2019р. у справі № 390/131/18, від 06.11.2019р. у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13.11.2019р. у справі № 697/2368/15-ц, від 04.12.2019р. у справі № 635/8395/15-ц, від 01.04.2020р. у справі № 686/24003/18, від 01.07.2020р. у справі № 287/575/16-ц, від 19.08.2020р. у справі № 287/587/16-ц). Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. При цьому, принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019р. у справі № 824/399/17-а). Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24.09.2019р. у справі № 819/1420/15).

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18.05.2018р. у справі № 826/6965/14, від 27.11.2018р. у справі № 807/997/16, від 15.07.2019р. у справі № 804/14556/15, від 20.11.2019р. у справі № 826/9457/18, від 22.11.2019р. у справі № 815/4392/15, від 23.12.2019р. у справі № 815/3145/15, від 07.02.2020р. у справі № 826/11086/18, від 05.05.2020р. у справі № 1340/4044/18, від 23.06.2020р. у справі № 820/1545/16, від 06.08.2020р. у справі № 805/3147/16-а). Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020р. у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020р. у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Враховуючи, що під час розгляду цієї справи суд вирішував позовні вимоги, які стосувалися виплати пенсії з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. з урахуванням граничного розміру та коефіцієнтів зменшення пенсії відповідно до ст.46 Закону № 4059-ІХ та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., правові підстави для виходу за межі позовних вимог, були відсутніми.

При цьому, правова оцінка дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача на підставі постанови КМ України № 209 від 25.02.2025р. буде надана судом у іншій справі № 380/6447/25.

Також суд першої інстанції не навів будь-яких висновків для застосування приписів ч.2 ст.9 КАС України в розглядуваній справі.

Із врахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню) та порушив норми процесуального права (допустив помилковий вихід за межі позовних вимог), через що оскаржуване рішення суду слід змінити шляхом викладення його резолютивної частини в новій редакції.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України належить понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ГУ ПФ України у Львівській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2025р. в адміністративній справі № 380/9768/25 змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів, встановлених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», обмеження пенсії максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2025р. та з 01.03.2025р. перерахунок та виплату пенсії без застосування понижуючих (обмежувальних) коефіцієнтів, встановлених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням основного розміру пенсії 82 (вісімдесят два) проценти відповідних сум грошового забезпечення та попередньо виплачених сум.

Судові витрати розподілу не підлягають».

В решті рішення суду залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 30.10.2025р.