Справа № 607/13871/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дзюбановський Ю.І.

30 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/13871/25 пров. № А/857/32544/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2025 року у справі № 607/13871/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КпАП України

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.07.2025р. позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 10-ти днів з дня отримання ухвали усунути виявлені недоліки.

15.07.2025р. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву повернуто позивачу з підстав визначених п.1 ч.4 ст.169 КАС України. (позовна заява повертається якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В п.3 ч.1 ст.311 КАС України видно, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

ч.4 ст.9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач пропустив встановлений законом десятиденний строк звернення до суду, а зазначені причини пропуску такого строку є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

ч.1 ст. 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975р. р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Згідно ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст.289 КУпАП).

ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не ознайомлювався із протоколом про адміністративне правопорушення №60/748 від 24.03.2025р., не підписував, у зв`язку з чим йому не відомо про дату та час розгляду адміністративної справи щодо нього.

Із даним протоколом, позивача., ознайомив адвокат лише 02.07.2025р, отримавши відповідь на адвокатський запит із вказаним протоколом.

Одночасно, вказані обставини підтверджуються відеозаписом, зроболеним особисто ОСОБА_1 , який також наданий на компакт диску із позовною заявою, на якому зафіксовано події які мали місце 24.03.2025р. в приміщені РВП в м. Тернополі.

Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, як невідомий чоловік в військовій формі, який відмовився представлятись, не надав для ознайомлення позивачу протокол про адміністративне правопорушення.

Даний військовослужбовець, повідомив, що ОСОБА_1 відмовляється підписувати протокол, проте позивач неодноразово заявляв, що не відмовляється від підпису та ознайомлення протоколу.

Також на відеозаписі зафіксовано, як військовослужбовець просить присутніх поліцейських бути свідками, при нібито відмові від підписання протоколу.

Поліцейські повідомили віськовослужбовцю, що необхідно надати протокол на ознайомлення і лише тоді приймати відмову. Проте, війсковослужбовець відмовився ознайомлювати ОСОБА_1 із протоколом.

На відео зафіксовано як до протоколу заносяться дані поліцейських-свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також, поліцейські наполягали, щоб військовослужбовець ознайомив із протоколом ОСОБА_1 , оскільки він не відмовлявся. Проте, військовослужбовець заявив, що не буде ознайомлювати позивача із протоколом.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 відмовлено в ознайомлені із протоколом, не було повідомлено належним чином про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 очікував, що отримає повістку про розгляд справи. Проте, оскільки повістка довгий час не надходила, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката. У відповідь на адвокатський запит надано копію протоколу та оскаржуваної постанови.

Оскаржувана постанова винесена 08.04.2025р. Однак, позивач отримав її лише 02.07.2025р. від адвоката у відповідь на адвокатський запит.

Згідно поштового штампу на конверті № 877, отримана у поштовому відділенні лише 02 липня 2025 року.

Як видно з відстеження сайту Укрпошти відправлення № 877, надіслано 21 червня 2025 року та вручено особисто 02 липня 2025 року.

Оскільки постанова № 61/195 від 08.04.2025р. не надіслана ОСОБА_1 протягом трьох днів. Тобто, із порушенням вимог ст.285 КУпАП, позивач не зміг у встановлений законом строк звернутися до суду із даним позовом, а з оскаржуваною постановою він зміг ознайомитись лише після того, як ТЦК та СП надав її у відповідь на адвокатський запит адвокату 02.07.2025р.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви позивачу не надано оцінки вищевказаним обставинам, у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок, що не підтверджено належними та допустимими доказами факт отримання оскаржуваної постанови.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 61/195 від 08.04.2025р. у справі про адміністративне правопорушення, раніше ніж 02.07.2025р.

Наведене свідчить про помилковість та передчасність висновків суду першої інстанції щодо порушення позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про скасування постанови № 61/195 від 08.04.2025р. у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП

Колегія суддів враховує, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані до позовної заяви документи та передчасно вирішив повернути позовну заяву позивачу, чим допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

В рішеннях у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання щодо прийняття до розгляду позовної заяви, а тому, помилково повернув позовну заяву, позбавивши позивача права на судовий захист.

В п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2025 року у справі № 607/13871/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель