Справа № 159/4718/25
Суддя: Хаврона О. Й.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4718/25
Провадження № 2-а/168/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

за участі: секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши в селищі Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення № 2129 від 30.06.2025 р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Згідно з приміткою до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних шляхом взаємодії з іншими інформаційно-телекомунікаційними системами, реєстрами. 18.07.2024 р. він прибував до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що є дані в ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час прибуття оновив дані, надав всю необхідну інформацію, передбачену законом. В подальшому під час медичного обстеження його скеровано до профільних лікарів для проходження лікування, про що надані документи да ІНФОРМАЦІЯ_4 тобто позивач стверджує, що він не міг фактично отримати лист від відповідача, окрім того, в відповідача був його номер телефону. Вважає, що в протоколі відсутні посилання на документи, як докази його вини. Постанова та протокол не містять відомостей про час і місце вчинення правопорушення. В даний час він отримав вістрочку від призову за станом здоров`я.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2025 р. адміністративну справу № 159/4718/25 передано на розгляд Старовижівського районного суду Волинської області за територіальною підсудністю.

Ухвалою від 22.08.2025 р. судді Старовижівського районного суду Волинської області вказану справу прийнято до розгляду Старовижівського районного суду Волинської області, поновлено позивачу строк звернення до суду, і відкрито провадження в справі, призначено судове засідання на 10.09.2025 р. на 13.00 год.

Ухвалою суду від 10.09.2025 р. задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 14.10.2025 на 11.00 год. у зв`язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 17.09.2025 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та до набрання законної сили рішенням зупинено виконання за виконавчим документом постановою № 2129 від 30.06.2025 р.

15.09.2025 р. представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав клопотання про залучення співвідповідача в цій справі - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 14.10.2025 р. залучено до участі в справі третю особу на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим відкладено засідання на 29.10.2025 р.

24.10.2025 р. представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 подав пояснення на позов. У письмових поясненнях зазначається, що 13 листопада 2024 року надіслано повістку поштовим зв`язком ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному, на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 та на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01.05.2023 № 255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05.02.2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23.07.2024 року № 469/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» прибути на 14 год. 00 хв. 26 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних в особливий період. Однак у зв`язку з неможливістю вручення повістки, оскільки адресат був відсутній за вказаною адресою (наявна відмітка у поштовому повідомленні), повістка була повернута. Днем отримання (такого поштового відправлення) повістки позивачем є відмітка «адресат був відсутній за вказаною адресою» проставлена у поштовому повідомлені «25» листопада 2024 року, що підтверджується інформацією від поштового оператора. Відповідно до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) станом на 13.11.2024 встановлено, що позивач після оновлення даних зазначив своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на яку було надіслано повістку. Отже, відповідно до вимог абзацу другого підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, вважається таким, що оповіщений належним чином. Таким чином, будучи належним чином оповіщеним, позивач не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк) тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Про вчинення адміністративного правопорушення уповноваженою на те посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача 17.06.2025 було складено протокол № 2129 у двох примірниках, один під розписку був вручений позивачу, також роз`яснено йому ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено його, що розгляд справи про

адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 30 хв. 30.06.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2 , що було і прописано в протоколі. Розгляд вказаної адміністративної справи відбувся 30.06.2025, однак без участі позивача, про що начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 у згаданий день відносно позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення відносно його у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. Копію вказаної постанови було скеровано на його адресу, що підтверджується відповідним повідомленням. Фактичне виявлення порушення у даному випадку відбулося 17 червня 2025 року під час перевірки у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» у якому наявна відмітка «Не прибув вчасно за повісткою до ТЦК та СП (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), що підтверджується витягом з цього реєстру, та протоколом про адміністративне правопорушення від 17.06.2025. Саме з цього моменту розпочався тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення. З огляду на викладене, ІНФОРМАЦІЯ_5 діяв у межах законних строків. Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена у межах передбаченого законом строку. Враховуючи вищенаведене, ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Позивач не довів протиправність прийнятої постанови № 2129 від 30.06.2025.

У судове засідання, яке призначалось на 11.00 год. 29.10.2025 р. сторони не з`явились:

- представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 просить в письмових поясненнях проводити розгляд справи за відсутності представника, відмовити в позові;

- інші учасники справи причини неявки не повідомили, клопотань не подали.

Суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 205 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст. 239 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.06.2025 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 2129 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП про те, що, будучи належним чином оповіщеним, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув на 14.00 год. 26.11.2024 р. до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (громадяни зобов`язані з`являтись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення їх призначення на особливий період), абз.7 ч.3 ст. 22 Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціально підтримки громадянин зобов`язаний з`явитись у зазначений у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.35).

30.06.2025 р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо позивача та накладено штраф у розмірі 17000 грн. за те, що він, будучи належним чином оповіщеним, не прибув у визначений час та дату до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 7 ч.1 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціально підтримки громадянин зобов`язаний з`явитись у зазначений у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.17).

Вважаючи вказану постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача суд враховує такі обставини.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Положеннями ст. 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід зауважити, що 24.02.2022 відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Водночас, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч.5 ст.33 Закону №2232-XII, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, правила військового обліку визначені у Додатку №2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.

Зокрема, п.1 Додатку № 2 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні:

2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;

4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів;

Нормою ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Порушення вказаної норми, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема, регулює порядок проведення мобілізації.

Водночас, нормою ч.3 ст.210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, за що передбачено накладення на особу штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У оскарженій постанові вказано про порушення позивачем вимоги, передбаченої абз. 7 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціально підтримки громадянин зобов`язаний з`явитись у зазначений у ній місце та строк).

Однак у ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відсутній абз. 7, порушення положень якого ставиться в вину позивачу в оскарженій постанові.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою для притягнення до відповідальності є неприбуття позивача на виклик до територіального центру комплектування та соціально підтримки у зазначений у повістці місце та строк.

Водночас обов`язок громадянина у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені у ній місце та строк передбачений абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Порушення вимог абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у вину позивачу органам ТЦК та СП не ставиться ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому таке полягає, тоді як суд, покликаний перевірити постанову, в якій відтворено з протоколу факт правопорушення, маючи повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.

Слід зазначити, що переглядаючи постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка прийнята уповноваженим органом, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Ба навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

За встановлених обставин у справі суд доходить переконання, що фабула протоколу та оскаржена постанова (відображення суті правопорушення) містять неправильне посилання на порушення норм нормативно-правого акта, порушення якого ставиться в вину позивачу.

Отже, оскільки фабула протоколу яка відображена в оскаржуваній постанові, не відповідає правовій кваліфікації за яку позивача визнано таким, що скоїв адміністративне правопорушення, а відтак у суду не має правових підстав визнавати оскаржувану постанову правомірною.

Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252, 268 КУпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд доходить переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд вважає позов обґрунтованим.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 244 КАС під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 17.09.2025 у справі було задоволено заяву позивача та зупинено стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі оскарженої постанови про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 17000 грн - до набрання рішенням суду законної сили.

Стаття 157 КАС передбачає, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

До набрання рішенням законної сили, суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали суду від 17.09.2025 р.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-79, 90, 122, 242-246, 262, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 2129 від 30.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП на ОСОБА_1 та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Третя особа на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне рішення складене 29.10.2025 року.

Суддя О. Й. Хаврона