Справа № 420/13811/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13811/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін суддею Завальнюком І.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі Відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області) із вимогами:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 60 від 16.04.2025 року про відмову у перерахунку пенсії та призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування».

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправною відмовою Відповідача-1 у призначені Позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через неврахування до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1983 року по 14.11.1984 року на посаді вихователя ясел-саду № 61 станції Котовськ Одеської залізниці, з 04.01.1985 року по 15.03.1991 року на посаді вихователя ясел-саду № 4 при військовій частині 4200-Б та з 25.03.1991 року по 31.03.2001 року на посаді вихователя ясел-саду № 4 станції Котовська Одеської залізниці, що дають право на таку допомогу. В свою чергу, Позивач вважає, що Відповідач не зарахувавши до страхового стажу вказані періоди роботи порушив право на належний соціальний захист.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 року відкрито провадження у справі № 420/13811/25 та залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач-2, ГУ ПФУ в Одеській області) в якості другого відповідача у справі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 60 від 16.04.2025 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- стягнуто з бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Відповідач-2 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Оскільки у Позивача відсутній необхідний страховий стаж, тому останній не підпадає під дію п. 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що виключає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

25.09.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» до канцелярії апеляційного суду надійшов відзив представника Позивача на апеляційну скаргу, в якому йдеться про законність оскаржуваного судового рішення, прийнятого з урахуванням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а також із повним з`ясуванням усіх обставин, які мали значення для справи. Тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 20.04.2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

На момент прийняття рішення про призначення Позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, пенсійним органом не було вирішено питання щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим Позивач звернувся до Відповідача-2 із відповідною заявою від 07.04.2024 року про призначення такої допомоги.

16.04.2025 року Відповдіачем-1 розглянуло заяву Позивача за принципом екстериторіальності та прийняло рішення № 60 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого у встановленому законодавством порядку. Зокрема, до страхового стажу не було зараховано періоди: з 20.07.1983 року по 14.11.1984 року на посаді вихователя ясел - саду № 4 станції Котовська Одеської залізниці, з 04.01.1985 року по 15.03.1991 року на посаді вихователя ясел саду № 4 при військовій частині 4200-Б - у зв`язку з відсутністю відомостей щодо перебування/не перебування Позивача у відпустці без збереження заробітної плати; з 25.03.1991 року по 31.03.2001 року на посаді вихователя ясел - саду № 61 станції Котовськ Одеської залізниці - у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належності зазначеної організації до установ державної/комунальної форми власності та перебування/не перебування Позивача в зазначений період у відпустці без збереження заробітної плати.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з мотивів відсутності необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Вирішуючи спірне питання, суд дійшов висновку про протиправність та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 60 від 16.04.2025 року з огляду на те, що Позивач має понад 35 років стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, задовольнив частково, оскільки не погодився із позицією Позивача в частині визначення компетентного органу, на який необхідно покласти обов`язок із перерахунку пенсії (нарахування та виплати одноразової допомоги) та на думку суду, таким органом виступає ГУ ПФУ в Одеській області з огляду на фактичне проживання Позивачки, відтак саме цей орган і має завершити процедуру призначення відповідної грошової допомоги.

В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено колегією суддів, ключовим питанням у даній справі є наявність чи відсутність підстав для призначення Позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 55 Закону № 1788-ХІІ визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Пунктом «Е» зазначеної статті Закону № 1788-ХІІ (в редакції чинній до внесення до неї змін законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, які визнано неконституційними) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «Е»-«Ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «Е» і «Ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:

- переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік № 909).

Пунктом 5 Порядку № 1191 регламентовано, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «Е»-«Ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Пунктом 6 Порядку № 1191 визначено, що для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Пунктом 7 Порядку № 1191 обумовлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Схожі спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 15.06.2022 року по справі № 200/854/19-а Верховний Суд виснував:

«норму пункту 71 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 71 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону № 1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «Е» - «Ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону № 1058-IV станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.».

У постанові від 22.02.2024 року по справі № 260/323/20, правовідносини у якій є подібними, Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Як з`ясовано колегією суддів в межах даної справи, підставою для відмови у призначені та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій слугувало те, що Позивач не має 30 років роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу Позивача не було зараховано періоди роботи:

- з 20.07.1983 року по 14.11.1984 року на посаді вихователя ясел-саду № 4 станції Котовська Одеської залізниці та з 04.01.1985 року по 15.03.1991 року на посаді вихователя ясел саду № 4 при військовій частині 4200-Б - у зв`язку з відсутністю відомостей щодо перебування/не перебування Позивача у відпустці без збереження заробітної плати;

- з 25.03.1991 року по 31.03.2001 року на посаді вихователя ясел-саду № 61 станції Котовськ Одеської залізниці - у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належності зазначеної організації до установ державної/комунальної форми власності та перебування/не перебування Позивача в зазначений період у відпустці без збереження заробітної плати.

В свою чергу, відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1983 року підтверджується, що у спірний період (який не зарахований пенсійним органом до страхового стажу для призначення відповідної допомоги) Позивач працював на посаді «вихователя» в дошкільних навчальних закладах освіти.

Абзацом 2 Переліку № 909 передбачено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 01.04.2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема з 01.04.2024 року або після цієї дати не менше 30 років.

Як вбачається з Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років за № 909, право на одноразову грошову виплату мають особи, які, зокрема, працювали у сфері «Освіти» в дошкільному навчальному закладі (всіх типів) на посаді «вихователя».

Пунктом 2 приміток до Переліку № 909 встановлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Статтею 34 Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 року № 1060-XII (який був чинним з 26.06.1991 року до 28.09.2017 року) встановлено, що дошкільними навчальними закладами є:

- дошкільні навчальні заклади (ясла);

- дошкільні навчальні заклади (ясла-садки);

- дошкільні навчальні заклади (дитячі садки);

- дошкільні навчальні заклади (ясла-садки) компенсуючого типу;

- будинки дитини;

- дошкільні навчальні заклади (дитячі будинки) інтернатного типу;

- дошкільні навчальні заклади (ясла-садки) сімейного типу;

- дошкільні навчальні заклади (ясла-садки) комбінованого типу;

- дошкільні навчальні заклади (центри розвитку дитини).

Крім цього, на момент роботи Позивача у період з 20.07.1983 року по 14.11.1984 року та з 04.01.1985 року по 15.03.1991 року, який не визнаються ані Відповідачем-1, ані Відповідачем-2, діяла постанова Ради Міністрів СРСР «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» від 17.12.1959 року за № 1397, якою був затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Пунктом 4 розділу 1 цього Переліку закріплено, що право на пенсію за вислугу років мали завідувачі, керівники-вихователі, вихователі, які працювали в наступних навчальних закладах та дитячих установах: дитячі садки та об`єднані ясла-садки.

Отже, аналізуючи наведені норми, періоди роботи Позивача на посадах, передбачених Переліком № 909, в закладах та установах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ мають зараховуватись до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Посада, на якій працював Позивач згідно із записами трудової книжки, відповідають посаді, визначеним Переліком № 909 та відповідно передбачає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та підлягає зарахуванню до страхового, а також спеціального стажу особи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови ГУ ПФУ в Полтавській області у призначенні та виплаті Позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому правомірно скасував спірне рішення та зобов`язав призначити та виплатити таку допомогу.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Відповідача-2.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині інших позовних вимог, у зв`язку з чим у вказані частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко