Справа № 320/30294/25
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Київ справа № 320/30294/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О. В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування 2 років 4 місяців 26 днів (половини строку) навчання ОСОБА_1 (період навчання за денною формою) у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001; 8 років 4 місяців 10 днів роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009 до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді період навчання ОСОБА_1 за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001; період роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 62 % суддівської винагороди судді, починаючи з 07.05.2025 та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді в розмірі 50 % суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 62 % суддівської винагороди судді.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 років 4 місяців 26 днів (половини строку) навчання ОСОБА_1 (період навчання за денною формою) у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001 та 8 років 4 місяців 10 днів роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009 є протиправною. Вказано, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 28 років 7 місяців 11 днів, а тому відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIІІ він має право на перерахунок розміру призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62 % суддівської винагороди.

Ухвалою суду від 27.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, зазначено недоліки позовної заяви та спосіб їх усунення, визначено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві позов не визнало, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (від 19.09.2025 № 2600-0803-8/166954), де зазначено, зокрема, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці згідно Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон № 1402) з 07.05.2025. Відповідно до статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Загальний стаж судді, з якого розраховується розмір довічного грошового утримання становить 15 років 4 місяці 1 день. Щомісячне довічне грошове утримання розраховане у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, згідно наданої позивачем довідки. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах, визначених статтею 137 Закону № 1402. Частиною 2 статті 137 Закону № 1402, якою доповнено статтю 137 на підставі Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (далі - Закон № 2509), який набрав чинності 05.08.2018, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді. Згідно з частиною 6 статті 69 Закону № 1402 стажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо - кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку. Частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону № 1402, має право подати заяву про відставку. Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку.

Отже, відсутні підстави для врахування інших періодів роботи, окрім роботи суддею, в тому числі періодів навчання, військової служби та інших, що дають право подати судді заяву про відставку, при обчисленні збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відтак вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також докази наявні в матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 7 грудня 2009 року № 101/2009 призначений на посаду судді Військового місцевого суду Хмельницького гарнізону, Указом Президента України від 7 грудня 2010 року № 1079/2010 переведений на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва в межах п`ятирічного строку, Указом Президента України від 21 грудня 2017 року № 443/2017 призначений на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва безстроково.

06 травня 2025 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату суддів Шевченківського районного суду міста Києва згідно наказу в.о. Голови Шевченківського районного суду міста Києва Андрія Трубнікова від 08 травня 2025 № 02-04-К-82 в зв`язку зі звільненням у відставку за рішенням Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судці Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку" № 928/0/15-25 від 06.05.2025.

12 травня 2025 року позивачу було видано довідку № 486, згідно якої суддівська винагорода позивача при призначенні / перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці складає 126 120,00 грн, у тому числі, посадовий оклад: 78 825,00 грн, доплата за вислугу років (60 %): 47 295,00 грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді: 0,00 грн, доплата за науковий ступінь: 0,00 грн, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці: 0,00 грн, щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів": 0,00 грн. Довідка видана на підставі особового рахунку за травень 2025 року.

Разом з вищезазначеною довідкою № 486 від 12.05.2025 позивачу було видано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, відповідно до якої, до стажу, який дає право на відставку, включено половину строку навчання (з 01.09.1996 по 23.06.2001) позивача у вищому юридичному навчальному закладі; роботу позивача на посадах слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах в період з 26.07.2001 по 06.12.2009.

Крім того, у рішенні Вищої ради правосудця "Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку" № 928/о/15-25 від 06.05.2025 зазначено, що з доданих до заяви судді документів випливає, що ОСОБА_1 :

з 01.09.1996 до 23.06.2001 навчався за денною формою у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію спеціаліста права, офіцера військового управління тактичного рівня, тому має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 2 років 4 місяців 26 днів;

з 26.07.2001 до 21.12.2009 обіймав посади слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах, тому має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 8 років 4 місяців 10 днів.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує довічне грошове утримання у відповідності до Закону України "Про судоустрій і статус судців" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21 травня 2025 № 67 стаж судді позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розраховано в 15 років 4 місяці 1 день, а отже загальний процент грошового утримання (пенсії) складає розрахункову величину в 50 процентів.

27.05.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, в якій просив провести перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці (пенсії) у розмірі 62 % суддівської винагороди, встановленої довідкою про суддівську винагороду, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці з моменту виникнення права (копія заяви та докази надіслання додаються).

Листом від 28.05.2025 № 24319-27001/С-02/8-2600/25 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку, зважаючи на те, що стаж судді рахується з дня обрання на посаду судді вперше, іншого чинним законодавством не передбачено, а згідно наданих документів стаж судді ОСОБА_1 складає 15 років 4 місяці 1 день.

Не погодившись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону № 1402 визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1402 регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У свою чергу у відповідності до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Після втрати чинності статтею 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.

Таким чином, законодавством, яке діяло до набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 12.05.2020 у справі № 303/1504/17-а.

Суд встановив, що відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею.

Разом з тим ОСОБА_1 з 01.09.1996 до 23.06.2001 навчався за денною формою навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію спеціаліста права, офіцера військового управління тактичного рівня.

Ураховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 15 рік (тобто дотримується умова не менше 10 років), то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, що становить 2 роки 4 місці 26 днів.

Щодо зарахування періоду роботи позивача ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009, то у рішення Вищої ради правосудця "Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку" № 928/о/15-25 від 06.05.2025 та у розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначено, що з 26.07.2001 до 21.12.2009 року обіймав посади слідчого військової прокуратури Сумського гарнізону Північного регіону України (м. Суми), слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону України (м. Хмельницький) старшого слідчого військової прокуратури Дрогобицького гарнізону Західного регіону України (м. Дрогобич Львівської області), помічника військового прокурора Дрогобицького гарнізону Західного регіону України (м. Дрогобич Львівської області), старшого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ), слідчого в особливо важливих справах відділу військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ).

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Роз`яснення поняття "прокурор" наведено у статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру". Зокрема, під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону треба розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на зарахування до стажу до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009,

Таким чином, позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 8 років 4 місяців 10 днів роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах.

Отже, суд встановив, що період: половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001; роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009 повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді.

Однак відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 07.05.2025 безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1402 яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач призначена (обрана) на посаду до набрання чинності Законом № 1402, а тому норми Закону № 1402-VIIІ щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.

Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідач на вказану обставину уваги не звернув, а відтак, невірно обчислив стаж роботи позивача на посаді судді, що призвело до невірного визначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується судді у відставці.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування 2 років 4 місяців 26 днів (половини строку) навчання ОСОБА_1 (період навчання за денною формою) у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001; 8 років 4 місяців 10 днів роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009 до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді 2 років 4 місяців 26 днів (половини строку) навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001; 8 років 4 місяців 10 днів роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із стажу - 26 років 1 місяць 28 днів, повинен становити 62 проценти (50 % + 6 років х 2 %).

Отже, встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 % суддівської винагороди, виходячи виключно зі стажу безпосередньої роботи на посаді судді, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Доводи відповідача про те, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання, строкової військової служби та період виконання ним обов`язків народного судді у чинній на момент відставки позивача редакції Закону № 1402, не передбачено, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу ХII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За правилами частини другої статті 135 Закону № 1402, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Беручи до уваги положення частини третьої статті 142 Закону № 1402, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатися станом саме на день його звільнення, враховуючи повноваження судді та всі відповідні доплати, які мав суддя на день звільнення.

Отже, призначаючи позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50 % суддівської винагороди судді відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

За наведеного, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 62 % суддівської винагороди судді, починаючи з 07.05.2025.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 633,80 грн.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Положеннями частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд встановив, що 22 травня 2025 року між позивачем та адвокатом Лісовською Оленою Володимирівною укладено договір про надання правової допомоги № 22/05/25-пд.

7 червня 2025 року між сторонами підписано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого орієнтовна вартість послуг адвоката з надання правничої допомоги становить 22 750 грн, та яка відповідно до детального опису витрат включає: вивчення матеріалів по справі клієнта та надання відповідної правової оцінки з метою ймовірного судового захисту прав та інтересів клієнта - витрачено часу - 2 години; вартість - 5 000 грн; підготовка заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - 4 000 грн; підготовка в інтересах клієнта тексту позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - 5 год. 30 хв., вартість - 13 750,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на суму 22 750,00 грн надано суду: належним чином засвідчені витяг з договору про надання правової допомоги від 22.05.2025 № 22/05/25-пд, довідка-рахунок № 07/06/25 від 07.06.2025, акт прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 07/25 від 07.06.2025 та детальний опис витрат, понесених у зв`язку з підготовкою до судового розгляду від 07.06.2025.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Так, оцінюючи співмірність розміру витрат, понесених на правову допомогу, треба також наголосити, що дана справа є справою незначної складності, розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження, аналогічні правовідносини неодноразово були предметом розгляду судів вищих інстанцій.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Аналізуючи подані позивачем докази, враховуючи складність та значення справи для сторін, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розмір витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, та стягнення за рахунок за рахунок бюджетних асигнувань призначених для відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без урахування 2 років 4 місяців 26 днів навчання у вищому юридичному навчальному закладі в період із 01.09.1996 до 23.06.2001 та 8 років 4 місяців 10 днів роботи на посаді на посаді слідчого військової прокуратури Сумського гарнізону Північного регіону України (м. Суми), слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону України (м. Хмельницький) старшого слідчого військової прокуратури Дрогобицького гарнізону Західного регіону України (м. Дрогобич Львівської області), помічника військового прокурора Дрогобицького гарнізону Західного регіону України (м. Дрогобич Львівської області), старшого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ), слідчого в особливо важливих справах відділу військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ) у період із 26.07.2001 до 21.12.2009 до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, ) зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 2 років 4 місяців 26 днів строку навчання (половину) у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка в період із 01.09.1996 до 23.06.2001 та 8 років 4 місяців 10 днів роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, помічника військового прокурора, слідчого в особливо важливих справах у період із 26.07.2001 до 21.12.2009.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, ) здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 62 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді починаючи з 07.05.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, ) судові витрати зі сплати судового збору сумі 3 220,80 грн (три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, ) понесені ним витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.