Справа № 367/4710/25
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/4710/25 Суддя (судді) першої інстанції: Одарюк М.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Парінов А.Б.

судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.

при секретарі судового засідання Андрейченко К.Е.

за участю учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача (апелянт): Гаврилюк З.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ірпіньського міського суду Київської області з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року позов задоволено:

- постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЧГ №001807 від 16.04.2025, винесену заступником начальника Кременецького відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи адміністративних позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з протермінованим паспортом громадянина російської федерації, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, у якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

23 жовтня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від передставника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області - Гаврилюк Зоряни Богданівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено та ухвалено провести судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 28 жовтня 2025 року об 11:55 в приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30, в залі судових засідань № 5 в режимі відеоконференції через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему з використанням засобів особистого зв`язку.

До залу судового засідання з`явився позивач - ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року - без змін.

Крім того, в режимі відеозв`язку була присутня представник апелянта - Гаврилюк З.Б., яка просила апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області задовольнити, скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням ст. інспектора з особливих доручень відділу СГІФО УМВС України в Черкаській області підполковника міліції Батчаєва В.К., яке затверджено начальником відділу служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області підполковником міліції Пономаренком М.М. 07 травня 2004 року, надано дозвіл на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_1 , строк дії до 23.10.2024 року.

24 липня 2015 року ОСОБА_2 , громадянину російської федерації, органом 7101 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 на території України (підстави видачі 03/01).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.09.1984 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 (руський) та ОСОБА_4 (українка).

ОСОБА_1 проживає на території України з 1997 року, що підтверджується копією тимчасової посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 .

28 квітня 2006 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , який був розірваний на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області.

У шлюбі у них народилось двоє доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

16 квітня 2025 року відносно позивача провідним спеціалістом Теребовлянського відділу УДМС у Тернопільській області Клак В.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807 щодо порушення правил перебування на території України, а саме проживає за документом, термін дії якого закінчився, а саме « виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на іміграцію в України та проживав за паспортом термін якого закінчився 20.10.2024 року, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Начальником Теребовлянського відділу Управління ДМС в Тернопільській області 16 квітня 2025 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ПН МТР №001807 за порушення ч.1,3 ст.3, ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з п. 6-8 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 1, 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до п. 17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з ч. 22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Відповідно до п. 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Проаналізувавши положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положеннями ч. 2 ст. 203 КУпАП, на підставі якою відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачена адміністративна відповідальність за «перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 203 КУпАП настає у наступних випадках:

1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів;

2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні;

3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами;

4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.

Як вже було встановлено, ОСОБА_1 є громадяном рф, про що свідчить копія його паспорту НОМЕР_1 , строк дії паспорту датований до 23.10.2024. В той же час, позивач отримав право проживати на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання від 24.07.2015 серії НОМЕР_2 , яка дійсна безстроково, що підтверджує її право на постійне проживання на території України.

Факт наявності у позивача безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з 2015 року визнається відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач вважається таким, що перебуває в Україні як іноземець на законних підставах.

Відповідно п.17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

З урахуванням зазначеної норми права, колегія суддів вважає, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з протермінованим паспортом громадянина рф для виїзду за кордон, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 247 КУпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема є: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Однак, колегією суддів встановлено, що Ірпінський міський суд Київської області, задовольняючи адміністративний позов скасовуючи постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16.04.2025, винесену заступником начальника Кременецького відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, помилково зазначив невірний номер та серію оскаржуваної постанови: «серії ПН МЧГ №001807», замість вірної: «серії ПН МТР №001807».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду в резолютивній частині.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до ст. 315 за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу(особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329-331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МТР №001807 від 16.04.2025, винесену заступником начальника Кременецького відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно .»

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(Повний текст судового рішення виготовлено 28 жовтня 2025 року)