Справа № 585/3480/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. Справа № 585/3480/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області (головуючий суддя І інстанції Євлах О.О.) від 09.09.2025 (повний текст складено 12.09.25) по справі № 585/3480/25

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в особі Роменського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до ОСОБА_1

про затримання громадянина російської федерації з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в особі Роменського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області, в якому просило суд:

- затримати строком на 6 місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2025 адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в особі Роменського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до ОСОБА_1 , про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (в порядку ст. 289 КАС України), - задоволено.

Затримано строком на 6 місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 11 год. 40 хв. 09 вересня 2025 року, до 09 березня 2026 року, - громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення суду звернуто до негайного виконання, строк виконання рахувати з дня його проголошення, з 09 вересня 2025 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 09.09.2025 одразу після звільнення з місць відбування покарання по закінченню строку відбуття, був затриманий при виході з Роменської виправної колонії № 56. Постановою ДМС України в Сумській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" у разі скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання. Суд першої інстанції проігнорував вказані норми закону.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказує, що відповідач є нелегальним мігрантом, який не має документів, які дають право на виїзд з України, тому норми ст. 13 Закону України "Про імміграцію" до нього не можуть бути застосовані.

Відповідно до ч. 17 ст. 289 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронний листів в підсистемі "Електронний суд".

Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвал про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду та судової повістки до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України для вручення цих документів ОСОБА_1 .

Від Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України надійшла розписка про те, що ОСОБА_1 отримав копії документів, які направлялися судом.

Клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (через Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України) відповідачем не заявлялося.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги та відзив на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Суми, є громадянином російської федерації, документ, що посвідчує особу відсутній, інформація про особу за обліками ДМС, - відсутня. На підставі дозволу на постійне проживання у формі висновку, 01.10.2001 громадянин російської федерації ОСОБА_1 документувався тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , терміном дії - до 01.10.2003 р., 22.08.2005 здійснено її обмін на безстрокову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

Рішенням УДМС в Сумській області від 01.12.2021 № 46 громадянину російської федерації ОСОБА_1 скасовано раніше видані посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.10.2001 р. та серії НОМЕР_2 від 22.08.2005 р. Рішення оскаржувалося до суду, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1 , 1961 р.н., відбув покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» на підставі вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 р. за ст. 115 ч. 1 КК України у виді 13 років позбавлення волі, звідки звільнений з ДУ «Роменська виправна колонія № 56» на підставі "по відбутті строку покарання".

09.09.2025 р. Роменським відділом УДМС у Сумській області в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач перебуває в Україні у статусі нелегального мігранта.

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову суд виходив з обґрунтованості позовних вимог про затримання відповідача строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI); Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/171/150 (далі-Інструкція); Типовим положенням про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110 (далі Положення № 1110); Інструкцією про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141 (далі Інструкція № 141).

Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч.3 ст.9 Закону № 3773-VI ).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI).

Згідно із частинами другою, третьою статті 25 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

В силу вимог ч. ч. 1, 4, 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту праві законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції),у тому числі проти дії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Слід зазначити, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Судом не встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження або третю країну. Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Тобто, з аналізу наведених вище норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове видворення.

Отже, відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не застосовується.

Стосовно покликання апелянта на те, що позивач не мав права його затримувати, і те що це суперечить ст. 13 Закону України "Про імміграцію", колегія суддів зазначає таке.

Відповідач на момент звільнення з установи відбування покарання будь-яких документів на підтвердження законності перебування на території України або документів на право проживання в Україні не має, то в силу вимог дію чого законодавства Відповідач є нелегальним мігрантом.

Частиною 8 статті 13 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що у разі прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом 10 календарних днів з дня звільнення.

Однак, положення наведеної статті не можуть бути застосовані до відповідача, оскільки останній не має документів, які б надавали йому право перетину державного кордону України частиною 8 статті 26 Закону № 3773-VI, передбачено, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Отже, відсутність документів, які б надавали ОСОБА_1 право перетину державного кордону України виключають можливість самостійного виїзду за межі території України, та в силу вимог ст.ст. 26, 30 Закону № 3773-VI та статті 289 КАС України вимагають вжиття заходів щодо ідентифікації особи Відповідача та забезпечення його примусового видворення.

Апеляційний суд резюмує, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно перебуває на території України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення компетентного органу про його примусове видворення до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання вищевказаного рішення щодо відповідача по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що є підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення процедури видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк достатній для вжиття заходів щодо його ідентифікації строком на 6 (шість) місяців.

Апеляційний суд зазначає, що після скасування посвідки 01.12.2021 іноземець територію України не покинув, відтак іноземцем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження намірів іноземця добровільно покинути територію України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2025 по справі № 585/3480/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов

Повний текст постанови складений 30.10.2025 року