Справа № 420/11544/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11544/22

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 29.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
при секретарі Марченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за позовом Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №18810/15-32-07-09 від 05.08.2021 року.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №18814/15-32-07-09 від 05.08.2021 року;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків Акту перевірки №14134/15-32-07- 09/01180116 від 15.07.2021 про порушення позивачем пункту 198.5 статті 198 ПК України у вигляді заниження податкових зобов`язань з ПДВ за 2017 рік на суму 2 337 254 грн. по операціям, які звільнені від оподаткування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС відповідно до п.20.1 ст.20, пп.78.1.7 п.78.1, п.78.2 ст.78 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС від 02.06.2021 року №3692-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.05.2021 роки, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.05.2021, з результатами якої був складений акт про результати перевірки №14134/15-32-07- 09/01180116 від 15.07.2021 (надалі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки позивачем допущені наступні порушення, які вплинули на прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- ст.189. п.198.3, 198.5 ст.198 ПК України у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на 2 337 254 грн.;

- п.198.5 ст.198, п.201.1., п.201.10. ст.200 ПК України, в результаті позивачем не складено не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені для такої реєстрації, 11 зведених податкових накладних на суму 2 337 254 грн.;

На підставі таких висновків акту перевірки відповідачем були сформовані та направлені в адресу Позивача спірні податкові повідомлення- рішення:

- №18810/15-32-07-09 від 05.08.2021 року (ф. Р), яким Позивачу донараховано податкові зобов`язання з ПДВ за основним платежем на суму 2 337 254,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 233 725,00 грн.;

- №18814/15-32-07-09 від 05.08.2021 року (ф. ПН), яким до Позивача застосовано штрафну санкцію за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 35 926,00 грн. за порушення п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.200 Податкового кодексу України.

Зі змісту розділу акту перевірки 3.1.2.1 «Податкові зобов`язання» слідує, що суть порушення, внаслідок якого прийнято два спірних податкових повідомлення-рішення, полягає в тому, що позивач занизив свої податкові зобов`язання з ПДВ на суму 2 337 254,00 грн., оскільки на протязі 2017 року позивач здійснював як операції, що оподатковуються ПДВ (послуги з проживання гуртожитку співробітників, проживання на базі відпочинку, орендна плата, налаштування програмного забезпечення та інше), так і операції, які звільнені від оподаткування (послуги із здобуття вищої освіт навчальними закладами, проживання у гуртожитку студентів, постачання посібників вітчизняного виробництва, науково-дослідні роботи з оплатою за рахунок бюджетних коштів), але до складу податкового кредиту з ПДВ у 2017 році Позивач включав лише ті суми ПДВ, які були сплачені (нарахованих) при придбанні товарів/послуг, що використовувались тільки в оподатковуваних операціях, і в порушення положень приписів пункту 198.5 ст.198 ПКУ Позивач протягом 2017 року не нараховував податкові зобов`язання з ПДВ за товарами/послугами, які використовувались в операціях, звільнених від оподаткування, загальна сума ПДВ по яким склала 2 337 254 грн, та не складав і не реєстрував в ЄРПН зведені податкові накладні по таким операціям.

Викладена в позовній заяві позиція позивача стосовно цього порушення узагальнено полягала в тому, що по операціям, які звільнені від оподаткування, позивач у 2017 році не включав сплачені суми ПДВ до податкового кредиту, що на думку позивача виключало необхідність збільшувати податкові зобов`язання по таким операціям на суму 2 337 254 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції погодився з наведеними вище висновками акту перевірки.

В апеляційній скарзі фактично відтворені доводи позовної заяви, які полягають в тому, що в акті перевірки відображено факт заниження податкового кредиту у розмір 2 33 7254 грн., проте цей факт не враховано при донарахуванні ПДВ на цю ж суму, та не враховано, що фактично сума грошових зобов`язань по цим операціям дорівнює 0 грн., оскільки податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 2 337 254 грн. за мінусом податкового кредиту у розмір 2 337 254 грн. не призводять до необхідності сплати податку. Апелянт вважає, що не складені та не зареєстровані у 2017 році на виконання п.198.5 ст.198 ПКУ зведені податкові накладні по операціям, які звільнені від оподаткування і які не вручаються платникам, не вплинули на повноту декларування та сплати ПДВ до державного бюджету, тим самим збитків державі не нанесено.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті спору, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.

Позивач не заперечує наведених у розділі 3.1.2.1 акту перевірки фактів проведення ним у 2017 році операцій, звільнених від оподаткування, на загальну суму ПДВ, перелік яких наведений у таблиці цього розділу акту перевірки, і суми по яким не були включені позивачем до складу податкових зобов`язань на підставі пп.б п.198.5 ст.198 ПКУ, і по яким позивач не складав і не реєстрував в ЄРПН зведені податкові накладні.

З урахуванням наведених сторонами позицій, основне питання для вирішення судом даного спору полягає в тому, чи є правомірним збільшення позивачу податкових зобов`язань з ПДВ по операціям, звільненим від оподаткування, на суму 2 337 254 грн., якщо попередньо при здійсненні таких операцій позивач не включав суми ПДВ по таким операціям до складу податкового кредиту?

Надаючи відповідь на таке питання, колегія суддів виходить з наступного.

Чинні на час виникнення спірних відносин положення Податкового кодексу України наступним чином врегульовують питання обліку ПДВ по операціям, звільненим від оподаткування.

Пунктом 198.3 статті 198 ПКУ встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 статті 198 ПКУ передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п.189.1 ст.189 ПК України).

Отже, наведені положення Податкового кодексу України чітко визначають, що вчиняючи операції, які перелічені в підпунктах «а»-«г»» пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податків повинен включити суми ПДВ по таким операціям як до податкового кредиту, так і до податкових зобов`язань, а також зареєструвати по таким операціям в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

Такий механізм відображення ПДВ по вказаним операціям був запроваджений з 1 липня 2015 року, у зв`язку з впровадженням системи електронного адміністрування ПДВ (далі СЕА ПДВ) і згідно з яким уся сума «вхідного» ПДВ при придбанні товарів/послуг/необоротних активів, незалежно від призначення їх придбання, включається в податковий кредит, і якщо придбані товари/послуги починають використовуватися в операціях, зазначених у підпунктах «а»-«г»» пункту 198.5 статті 198 ПК України (зокрема, у операціях, що не є об`єктом оподаткування), то виникає необхідність нарахувати так звані «компенсуючи» податкові зобов`язання.

Слід зазначити, що до 01.07.2015 року діяв пункт 198.4 статті 198 ПК України , згідно з яким у разі, якщо платник податку придбавав (виготовляв) товари/послуги та необоротні активи, які призначалися для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включались до податкового кредиту зазначеного платника, і в такому випадку не було необхідності у нарахуванні «компенсуючого» податкового зобов`язання, оскільки редакція пункту 198.5 статті 198 ПК України, яка діяла до 29.07.2015 передбачала обов`язок нарахувати податкові зобов`язання по операціям, зазначеним у підпунктах «а»-«г»» цього пункту (зокрема, у операціях, що не є об`єктом оподаткування), лише якщо суми ПДВ по таким операціям попередньо були включені до складу податкового кредиту.

Отже, до 29.07.2015 року Податковий кодекс України передбачав обов`язок нарахувати податкові зобов`язання по операціям, зазначеним у підпунктах «а»-«г»» пункту 198.5 статті 198 ПК України, лише в тому випадку, якщо суми ПДВ по таким операціям попередньо були включені до складу податкового кредиту, а після 29.07.2015 цей кодекс встановлює для платників податків обов`язок як включити суми ПДВ по таким операціям до складу податкового кредиту, так і нарахувати на них податкові зобов`язання.

При цьому, відмовитися від формування податкового кредиту за такими операціями, щоб не нараховувати податкове зобов`язання згідно з п.198.5 ПКУ, покупець вже не може, оскільки під такий «компенсаційний» порядок підв`язана робота системи електронного адміністрування ПДВ (СЕА), згідно алгоритмів якої всі податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН на ім`я покупця, автоматично збільшують суму його реєстраційного ліміту з ПДВ.

Відповідно, якщо платник податку не включить якісь суми до складу податкового кредиту у податкову декларацію з ПДВ і не нарахує «компенсуючі» податкові зобов`язання, розмір реєстраційного ліміту буде штучно завищеним.

Мета нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань, передбачених діючою редакцією пункту 198.5 ПК України, полягає в тому, щоб не дозволити платникові ПДВ сформувати від`ємне значення ПДВ за рахунок податкового кредиту, сплаченого при купівлі товарів/послуг/необоротних активів, при постачанні/використанні яких надалі він не нараховуватиме ПДВ.

Крім того, технічна реалізація нарахування «компенсуючих» зобов`язань з ПДВ та реєстрації відповідної зведеної податкової накладної на такі зобов`язання прив`язана до отриманої від постачальника податкової накладної, адже у зведеній податковій накладній на «компенсуючі» податкові зобов`язання необхідно зазначати дані про отриману від постачальника податкову накладну, на підставі якої платником податку правомірно відображено податковий кредит.

Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що нарахування «компенсуючих» зобов`язань з ПДВ за пунктом 198.5 статті 198 ПК України є суто технічним засобом реалізації функціонування СЕА ПДВ, і таке нарахування не є окремою самостійною операцією з нарахування ПДВ.

Якщо ж платник податків в порушення наведених вище приписів не включив до податкового кредиту суми ПДВ по операціям, зазначеним у підпунктах «а»-«г»» пункту 198.5 статті 198 ПК України, то нарахування по цим операціям «компенсуючих» зобов`язань з ПДВ не буде мати компенсуючого характеру, оскільки в такому випадку немає чого «компенсувати» та призведе до штучного завищення зобов`язань по сплаті ПДВ до бюджету, що на думку суду не відповідатиме принципам оподаткування ПДВ.

Повертаючись до обставин даної справи, колегія суддів зазначає, що спірна сума ПДВ по проведеним позивачем у 2017 році операціям, звільненим від оподаткування, в розмірі 2 337 254 грн. не була включена позивачем до складу податкового кредиту, про що прямо зазначено в акті перевірки, і не заперечується сторонами.

Це свідчить про те, що в порушення наведених вище положень Податкового кодексу України позивач занизив свій податкової кредит на 2 337 254 грн., і на час проведення перевірки та складання акту перевірки позивач в силу приписів п.198.6 ст.198 ПК України вже втратив право на включення таких сум до податкового кредиту.

Апелянт зазначає, що в акті перевірки відображено факт заниження податкового кредиту на суму 2 337 254 грн., але такі твердження не відповідають дійсності, оскільки зі змісту розділу акту перевірки 3.1.2.2 «Податковий кредит», слідує, що перевіркою не встановлено завищення або заниження податкового кредиту.

Відповідно до пункту 86.10 ст.86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Колегія суддів вважає, що встановивши факт не включення позивачем сум ПДВ по операціям, звільненим від оподаткування, ні до податкового кредиту, ні до податкових зобов`язань, відповідач на виконання вимог пункту 86.10 ст.86 ПК України повинен був відобразити в акті перевірки не тільки факт заниження податкових зобов`язань по таким операціям на суму 2 337 254 грн., а також відобразити і факт заниження позивачем на цю ж суму податкового кредиту, оскільки суми податкового кредиту зменшують податкові зобов`язання про сплаті ПДВ до бюджету.

Отже, при складанні акту перевірки відповідач не дотримався наведених вимог Податкового кодексу України та не врахував факт заниження позивачем у 2017 році податкового кредиту на суму 2 337 254 грн., в результаті чого безпідставно нарахував позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням №18810/15-32-07-09 від 05.08.2021 ПДВ до сплати в бюджет в розмірі 2 337 254 грн. та штрафну санкцію на цю суму в розмір 10%.

В даному випадку позивач допустив методологічну помилку при відображенні в податкову обліку з ПДВ операцій, звільнених від оподаткування, не включивши суми ПДВ по ним до податкового кредиту та до податкових зобов`язань. Проте така методологічна помилка не вплинула на обсяг зобов`язань позивача по сплаті ПДВ до бюджету.

Нарахування позивачу спірним рішенням зобов`язань з ПДВ по операціям, звільненим від оподаткування, на суму 2337254 грн. було б обґрунтованим лише в тому випадку, якщо б позивач включив таку суму до свого податкового кредиту без нарахування «компенсуючих» зобов`язань, необґрунтовано зменшивши в такий спосіб обсяг зобов`язань перед бюджетом на суму 2 337 254 грн..

Виходячи з цього, позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18810/15-32-07-09 від 05.08.2021 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується правомірності податкового повідомлення-рішення №18814/15-32-07-09 від 05.08.2021, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 35 926,00 грн. за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені для такої реєстрації, 11 зведених податкових накладних на суму 2 337 254 грн., то колегія суддів погоджується з правомірністю такого рішення, виходячи з наступного.

Як вже зазначено вище, обов`язок зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість в операціях, звільнених від оподаткування, встановлений пунктом 198.5 статті 198 ПК України.

Відповідно до абз.4 пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Як вже зазначено вище, вчиняючи операції, які перелічені в підпунктах «а»-«г»» пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податків повинен включити суми ПДВ по таким операціям як до податкового кредиту, так і до податкових зобов`язань, а також зареєструвати по таким операціям в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

Відповідно, невиконання обов`язку в частині реєстрації по таким операціям зведених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, тягне за собою відповідальність, визначену абзацом 4 пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України.

Колегія суддів вважає, що хоча допущена позивачем вищевказана методологічна помилка при відображенні в податкову обліку з ПДВ операцій, звільнених від оподаткування, не має наслідком збільшення зобов`язань з ПДВ перед бюджетом, але ця помилка є підставою для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності на підставі абзацу 4 пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України за порушення правил ведення податкового обліку, що призвело до не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені для такої реєстрації, 11 зведених податкових накладних на суму ПДВ 2 337 254 грн..

Позивач не навів заперечень щодо правильності розрахунку штрафної санкції, яка нарахована спірним податковим повідомленням-рішенням №18814/15-32-07-09 від 05.08.2021 в розмірі 35 926,00 грн..

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомленням-рішенням №18814/15-32-07-09 від 05.08.2021.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, внаслідок невірного застосування норм матеріального права, з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позовної заяви позивач оплатив судовий збір в сумі 4962 грн., а за подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 5954 грн., а всього 10916 грн..

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду позов був задоволений в частині грошових зобов`язань на суму 2 570 979 грн., що складає 98,6% від загальної суми грошових зобов`язань за спірними повідомленнями-рішеннями в розмірі 2 606 905 грн., то на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 10763,18 грн. (10916 х 98,6%).

За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку- задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року скасувати.

Прийти по справі нову постанову, якою позовні вимоги Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №18810/15-32-07-09 від 05.08.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (вул.Кузнечна, 1 м.Одеса, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10763 (десять тисяч сімсот шістдесят три) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 29.10.2025 р.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька