Справа № 600/4769/24-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4769/24-а

Головуючий у І інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

29 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Човган А.В.,

прендставника позивача: Томко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило:

-стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 2761478,14 грн, в тому числі до державного бюджету - 2679299,29 грн., до місцевого бюджету 82178,85 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 позов задоволено:

-стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 2761478,14 грн, в тому числі до державного бюджету - 2679299,29 грн., до місцевого бюджету 82178,85 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

В судовому засіданні представник позивача заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг, який виник на підставі:

- податкового повідомлення - рішення (форма Ф) №0-2403-UA0095243 від 01.02.2024 року за податковий період 2023 р. у сумі 68609,34 грн.

- податкового повідомлення - рішення (форма Ф) №0-2403-UA0095243 від 01.02.2024 року за податковий період 2023 р. у сумі 2056,23 грн.

- податкового повідомлення - рішення (форма Ф) №0-2403-UA0095243 від 01.02.2024 року за податковий період 2023 р. у сумі 11513,28 грн.

Також, позивачем здійснено позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічних операцій по контракту № 13/6/2023 від 13.06.2023 року.

Вказаною перевіркою встановлено порушення :

- п. 1, п.2 ст. 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції", п. 21 Постанови правління НБУ №5 від 02.01.2019 "Про затвердження Положення про заходи та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті", п.14 прим.2 постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", в результаті чого встановлено несвоєчасне повернення валютної виручки при виконанні контракту №13/6/2023 від 13.06.2023, укладеного з румунською фірмою EMAU GRUP S.R.L. с UD.SUCEAVA, SAT SLOBOZIA SUCEVEI ROMANIA на суму 70975,75 ЄВРО або 2879299,29 грн.

На підставі акта перевірки було прийнято податкове повідомлення - рішення форми "С" від 04.09.2024 року №00000/10532/Ж10/24-13-24-04 за платежем пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД у сумі 2879299,29 грн.

Вказані ППР направлені на адресу відповідача та вручені останньому, що підтверджуються поштовими повідомлення про вручення поштових відправлень.

ОСОБА_1 частково сплачено пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД.

У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 грошових зобов`язань які, на думку позивача, набули статусу податкового боргу, останній звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з ч.1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до адміністративного суду з позовами у спорах за участю суб`єктів владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства та позовами у спорах, що виникають у зв`язку з проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу, встановлюється тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.

Тобто, положеннями п.8 ч.4 ст.169 КАС України законодавець врегулював підставу для повернення позовної заяви позивачеві у випадку порушення процесуальних строків, а саме - коли суб`єкт владних повноважень подав позовну заяву із вимогою про стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, до закінчення строку встановленого у частині другій статті 122 КАС України.

При цьому, для застосування положень п.8 ч.4 ст.169 КАС України, слід виходити з того, що днем виникнення підстав, які дають право суб`єкту владних повноважень на звернення до адміністративного суду із позовом про стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, є день закінчення шестимісячного строку, встановленого у абз.1 ч.2 ст.122 КАС України.

Також, строки давності щодо стягнення податкового боргу та їх застосування визначені у статті 102 ПК України.

Згідно з п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За змістом п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

При цьому, стягнення податкового боргу з урахування суб`єктного складу сторін у даній справі здійснюється у порядку ст.ст.95, 96 ПК України.

Строки, протягом яких контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення сум податкового боргу з платника податків, визначаються статтею 102 ПК України, відповідно до положень якої податковий орган має право звертатися до суду з позовом про стягнення податкового боргу протягом 1095 днів з моменту виникнення податкового борг

Разом з цим, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів КАС ВС у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 сформувала висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).

Питання щодо застосування судами пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України вже неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19, від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20, позов з вимогою про стягнення коштів, яка ґрунтується на підставі рішення контролюючого органу, може бути ним поданий до суду не раніше закінчення строку, встановленого для судового оскарження такого рішення.

Колегією суддів з`ясовано, що податкове повідомлення-рішення форми "С" від 04.09.2024 року №00000/10532/Ж10/24-13-24-04 на суму 2879299,29 грн., яка входить до складу податкового боргу, який предметом спору у цій справі, отримане ОСОБА_1 12.09.2024, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В той же час, контролюючий орган, звернувся до суду 21.10.2024, тобто до збігу, визначеного законом шестимісячний строк на оскарження податкового-повідомлення-рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обгрунтованою позицію відповідача про те, що суд першої інстанції повинен був повернути позовну заяву Головного управління ДПС у Вінницькій області, на підставі п.8 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із позовом про стягнення грошових коштів, який ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, може були реалізоване лише після закінчення строку, встановленого у абз.1 ч.2 ст.122 КАС України.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19, від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20 та від 21 серпня 2025 року у справі № 120/14874/24.

Доводи позивача в тій частині, що станом на час розгляду даної справи набуло законної сили судове рішення від 09.07.2025 у справі № 600/910/25-а, яким залишено в силі податкове повідомлення №00000/10532/Ж10/24-13-24-04 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом надається оцінка обставинам, що існували на момент звернення податкового органу до суду з даним позовом.

Набуття податкового боргу з 09.07.2025 за вищевказаним податковим повідомленням-рішенням статусу узгодженого, може бути підставою для повторного звернення до суду про стягнення податкового боргу, однак не може бути враховано в рамках розгляду даної справи.

Як було зазначено вище, п.8 ч.4 ст.169 КАС України передбачає повернення позовної заяви позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.

Між тим, як свідчить зміст частини 1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Тобто, чинним законодавством не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції щодо повернення позовної заяви після скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду, з огляду на його передчасність.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про залишення позову без розгляду.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зважаючи на те, що відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 36336 грн., то саме така сума підлягає останньому до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу скасувати.

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Чернівецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без розгляду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області судові витрати в розмірі 36336 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Сторчак В. Ю.