Справа № 320/34270/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Київ справа №320/34270/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), в якому просить:

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вул. Саксаганського, 110, м. Київ, 01032, код за , вчинити дії, а саме: скасувати постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Галілейської А.В. від 15.01.2008 АК № 250248 про накладення обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та заборони нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вжити заходів щодо зняття арештів з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду 02.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 287 КАС України та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 11.09.2025 заяву ОСОБА_1 про заміну позивача у справі №320/34270/24 задоволено, замінено позивача у справі №320/34270/24 з неналежного ОСОБА_2 на належного позивача - ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відтак, суд, з урахуванням приписів ст. 162 КАС України, здійснюватиме розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Позивач подав до суду клопотання, в якому просив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

У зв`язку з заявленими клопотаннями та на підставі ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується копією паспорта.

Позивач є власником майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, а саме на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2000, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., реєстровий № 1001 (копія договору додається), зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 07.06.2000

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.001.2024 №361167695, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна актуальна інформація щодо державної реєстрації обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та заборони на нерухоме майно, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, суб`єкт обтяження Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Підставою для обох обтяжень є постанова державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Галілейської А.В. від 15.01.2008 АК № 250248 (далі Постанова).

Позивачем подано скаргу від 12.01.2024 № 1-1/08.01.24 до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), у відповідь на яку Шевченківський ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 05.03.2023 № 11115/27.10-24 повідомив, що «станом на сьогодні не можливо встановити на підставі якого виконавчого документу було накладено вищезазначені обтяження та чи наявні інші підстави для зняття арешту з майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання».

З метою отримання копій документів, які були підставою реєстрації обтяження майна представником позивача до Першої київської державної нотаріальної контори надісланий відповідний адвокатський запит від 21.03.2024 № 2-1/08.01.24.

У відповідь, від Першої київської державної нотаріальної контори супровідним листом від 27.03.2024 № 1721/01-16 отримана копія вказаної Постанови.

Вказана Постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1388 виданого 06.03.2007 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 72 127,77 грн в цілях забезпечення позову. При цьому, чітко вказані анкетні дані боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Водночас, цією Постановою накладено арешт на вказану особу, а та водночас на квартиру позивача.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо накладення арешту на майно позивача, останній звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (на момент виникнення між сторонами спірних відносин) був Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-ХІV (далі по тексту Закон №606-ХІV).

За приписами статті 1 Закону №606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини другої статті 2 Закону №606-ХІV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу.

Частиною першою статті 6 Закону №606-ХІV встановлювалось, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 Закону №606-ХІV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статті 25 Закону №606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 57 Закону №606-ХІV передбачалось, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 60 Закону №606-ХІV, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 50 Закону №606-ХІV, до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону №606-ХІV передбачалось, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону №606-ХІV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 47 Закону №606-ХІV визначались випадки повернення стягувачу виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, зокрема у випадку перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або нездійснення ним авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено зазначеним Законом, не зважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно статті 49 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно статті 47 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно статті 48 зазначеного Закону.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Галілейської А.В. від 15.01.2008 АК № 250248 про накладення обтяжень помилково накладено арешт та заборону нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Так вказана постанова від 15.01.2008 АК № 250248 винесена на підставі виконавчого листа № 2-1388, виданого 06.03.2007 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 72 127,77 грн в цілях забезпечення позову. При цьому, чітко вказані анкетні дані боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Водночас, відповідно до паспортних даних позивача у вказаній справі адреса реєстрації є АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , що дає підстави для висновку, що державним виконавцем помилково накладено арешт на квартиру ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 250248.

Отже, при накладенні арешту на однокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 не було дотримано, як вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV), чинного на момент винесення Постанови, так і ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) чинного на даний час, згідно з якими арешт, як засіб реального виконання рішення, може бути застосований виключно до майна (коштів) боржника, чим порушено порядок накладення арешту встановленого Законом. Відповідно до вимог п. 17 Розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2832/5) «У разі виявлення в діях державного виконавця порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, начальник відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову про зняття арешту з майна, в якій обов`язково зазначається висновок з урахуванням вимог Закону щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, що призвели до порушення порядку накладення арешту, вирішується питання про скасування постанови про арешт майна боржника, під час винесення якої порушено порядок накладення арешту, визначається які дії необхідно вчинити державному виконавцю щодо усунення виявлених порушень».

Таким чином, постанова державного виконавця підлягає скасуванню як незаконна, а накладений нею арешт щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 підлягає зняттю.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 60 Закону №606-ХІV, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 50 Закону №606-ХІV, до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону №606-ХІV передбачалось, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-ХІV підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно статті 49 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно статті 47 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно статті 48 зазначеного Закону.

Так у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення державним виконавцем дій по зняттю арешту з майна позивача.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Водночас ч. 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.

Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а зазначив, що вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві.

Отже, суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.

З огляду на викладене, суд зазначає, що доводи позивача про допущення відповідачем протиправних дій щодо накладення арешту та заборону нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження належними доказами під час судового розгляду справи, відповідно, порушене право позивача щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача скасувати постанову про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . та заборону її відчуження.

При цьому, передумовою щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо скасування постанови про арешт нерухомого майна та заборону його відчуження, є визнання протиправними дій щодо винесення постанови про арешт коштів та заборону нерухомого майна позивача.

Тому, ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9,14,73,74,75,76,77,78,90,143,242-246,250,255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (адреса м. Київ, вул. Саксаганського, 110, 01032 ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (адреса м. Київ, вул. Саксаганського, 110, 01032 ) щодо винесення постанови від 15.01.2008 АК № 250248 про накладення обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та заборони нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ( адреса: вул. Саксаганського, 110, м. Київ, 01032, код за ), вчинити дії щодо скасування постанови державного виконавця від 15.01.2008 АК № 250248 про накладення обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та заборони нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вжити заходи щодо зняття арештів з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.