Справа № 400/3424/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3424/24
Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він був власником житлової будівлі, що розташовувалась за адресою: АДРЕСА_1 . З 2016р. вказаний об`єкт нерухомого майна є повністю знищеним, а тому відповідно до ст.349 ЦК України право власності на нього припинено. Однак, незважаючи на це, податковим органом протиправно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання за 2021р., 2022р. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 387 740,49грн..

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р.; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р..

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 877,4грн..

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки комплекс спірних будівель та споруд позивача знищено, а отже не є об`єктом оподаткування, а тому у податкового органу відсутні були підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363137942 від 25.01.2024р. нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14841,4 кв. перебували у власності ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої Довідки ТОВ «НЬЮ ВЕКТОР» від 24.04.2021р. №1-3 нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14841,4кв. м, знищено. При проведенні обстеження з виїздом на місце 21.04.2021р. встановлено, що за вищевказаною адресою на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості.

Проте, 26.01.2025р. податковим органом прийнято ППР про визначення суми податкового зобов`язання, а саме податок на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки за 2021р.:

- за №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 2776,08грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 814,86грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 2145,06грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 89 048,4грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 7 356,38грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 241 172, 75грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 19 36513грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024р. за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 25 061,83грн.

Позивач вважаючи зазначені ППР протиправними, звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ст.67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями п.15.1 ст.15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За правилами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №363137942 від 25.01.2024р. у власності ОСОБА_1 перебувають об`єкти нежитлової нерухомості, щодо яких орган ДПС здійснював нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме:

- нежитлова будівля, комплекс будівель та споруд відгодівельного комплексу по вирощуванню молодняка великої рогатої худоби, загальною площею 14 841.4кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , право власності, щодо якого виникло на підставі договору купівлі-продажу, державна реєстрація права власності 10.07.2014;

- нежитлова будівля, комплекс будівель та споруд, загальною площею 1358.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , право власності, щодо якого виникло на підставі договору купівлі-продажу, державна реєстрація права власності 10.07.2014;

- нежитлова будівля, комплекс будівель та споруд, 4628.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , право власності, щодо якого виникло на підставі договору купівлі-продажу, державна реєстрація права власності 10.07.2014;

- нежитлова будівля, комплекс будівель та споруд, 3575.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , право власності, щодо якого виникло на підставі договору купівлі-продажу, державна реєстрація права власності 10.07.2014.

Як вбачається із матеріалів справи, що ГУ ДПС у Миколаївській області нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021р. та 2022р. податкові періоди, на вказані об`єкти нерухомого майна.

Так, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує на необґрунтованість прийнятих податковим органом рішень посилаючись на те, що нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 з 2016р. є повністю знищеними, з посиланням на ст.349 ЦК України право власності на них припинене.

Крім того, позивач зазначив, що на час, коли зазначені будівлі зазнали руйнувань, останній звертався до різних інстанцій з метою державної реєстрації припинення права власності, проте, в силу карантинних обмежень та війни він не мав можливості оформити відповідні документи та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає вищевказані твердження позивача необґрунтованими, виходячи з наступного.

По-перше, карантинні обмеження/заходи, на які посилається позивач, були запроваджені Постановою КМУ №211 від 11.03.2020р. з наступним продовження. Проте, вказані обмежувальні заходи не були постійними та мали індивідуальний характер щодо кожної з областей України, що давало змогу позивачу звернутися до уповноважених осіб з метою реєстрації припинення права власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна, щодо яких виникли спірні правовідносини.

По-друге, Указом Президента України від 24 лютого 2022р. за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022р. на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022р. строком на 30 діб, з наступним його продовженням.

Отже, так звані перешкоди, на які посилається позивач почали діяти лише з 2020р. та з 2022р..

Відповідно до ч. 5 ст.12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з п.75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015р. за №11275, для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються:

1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення;

2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

Як вбачається із матеріалів справи, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №363137942 від 25.01.2024р. речове право на нежитловий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 10.07.2014р. і лише 28.12.2023р. погашено на підставі Витягу з ЄДЕССБ серія та номер DT01:7978-2728-0516-0110 виданий 11.01.2024р..

Аналогічна ситуація склалась і з іншими нежитловими об`єктами нерухомого майна. Відповідно до Витягу з Державного реєстру нерухомого майна №363137942 від 25.01.2024р. речове право на нежитловий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 10.07.2014р. і лише 28.12.2023р. погашено на підставі Витягу з ЄДЕССБ серія та номер DT01:7976-4591-2100-2092 виданий 11.01.2024р.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав, витяг №363137942 від 25.01.2024р. речове право на нежитловий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 10.07.2014р. і лише 12.01.2024р. погашено на підставі Витягу з ЄДЕССБ серія та номер DT01:7784-2792-4906-1124 виданий 11.01.2024р..

Витягом №363137942 від 25.01.2024р. з Державного реєстру речових прав встановлено, що речове право на нежитловий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано 10.07.2014р. і лише 15.01.2024р. погашено на підставі Витягу з ЄДЕССБ серія та номер DT01:7974-0454-7521-0982 виданий 11.01.2024р..

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на спірні об`єкти нежитлової нерухомості - 10.07.2014р..

Однак, лише 15.01.2023р. позивач звернувся із заявою до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для проведення реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, встановлено, що заявами від 28.12.2023р. внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для проведення реєстрації припинення права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . А також, заявою від 12.01.2024р. внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для проведення реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та відповідних доказів, які б дійсно підтверджували зазначені в позові доводи, щодо знищення об`єктів нерухомого майна з 2016р., щодо яких виникли спірні відносини, ОСОБА_1 не надано взагалі.

Апеляційним судом витребовувались у позивач докази того, що спірні об`єкти нерухомості дійсно були зруйновані з 2016р.

Проте, позивачем так і не були надані відповідні та належні докази того, що спірні об`єкти нерухомості дійсно були зруйновані з 2016р. Натомість були надані документи, з яких вбачається, що позивач лише з січня 2024р. почав звертатись до нотаріусу про внесення відповідних змін.

Що стосується наданої позивачем Довідки ТОВ «НЬЮ ВЕКТОР» від 24.04.2021р. №1-3, з яких вбачається, що спірне нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14841,4кв.м, знищено та зазначено, що при проведенні обстеження з виїздом на місце 21.04.2021р. встановлено, що за вищевказаною адресою на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості, то судова колегія вважає вказану Довідку не належним та відповідним доказом, який підтверджує факт знищення нерухомого майна.

При цьому, судова колегія зазначає, що факт знищення нерухомого майна за яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки набув юридичної сили після державної реєстрації припинення права власності на підставі витягів з ЄДЕССБ про факт знищення об`єктів нерухомого майна та особистої заяви особи про припинення права власності.

Отже, нарахування контролюючим органом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснювалося відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна, які перебували у власності ОСОБА_1 на період 2021р. та 2022р.

Крім того, спірні правовідносини що виникли між ОСОБА_1 та органом ДПС не суперечать положенню ст.12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв`язку з тим, що період за який позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки припадає на податковий період 2021 і 2022 роки, тобто період в межах якого припинення права власності не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, а також відсутня будь-яка інша інформація, технічна документація щодо встановлення факту знищення майна.

Так, Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду України від 17.01.2019р. по справі за №708/254/18 встановлено, що ст.346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна: викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Аналізуючи зазначене, судова колегія зазначає, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог ст.349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яких відомостей від позивача у період з 2016р. по 2024р., які б дійсно підтверджували факт знищення нерухомого майна позивача до ГУ ДПС у Миколаївській області не надходило та під час судового розгляду не надано.

На підставі вказаного, судова колегія вважає, що податковий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв в межах та на підставі чинних норм податкового законодавства, а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваних рішень.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025р. скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко