Справа № 751/2637/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/2637/21 Суддя першої інстанції: Ченцова С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Беспалова О.О.

Мєзєнцева Є.І.

при секретарі: Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 БУПП в Чернігівській області лейтенанта поліції Цибулько Тамари Василівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до інспектора взводу № 1 роти № ЗБУПП в Чернігівській області лейтенанта поліції Драпогуз Тамари Василівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ДПО18 № 591617 від 11 червня 2020 року, винесеної інспектором взводу № 1 роти № З БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції Цибулько Т.В. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 та ст. 36 КУпАП та направлення постанови на новий розгляд до БУПП в Чернігівській області ДПП.

Позов обґрунтовано тим, що постанова серії ДПО 18 № 591617 від 11 червня 2020 року є незаконною, винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки позивач не порушував ПДР. Інспектор, отримавши усні пояснення позивача, частково зачитала права позивача, не надала можливості скористатися ними та одразу повідомила, що на позивача буде складена постанова. Вказано, що у графі «до постанови додається» зазначено «не додається», а в графі опису обставин, установлених під час розгляду справи, зазначено «Б/К СВ 161, Б/К СВ 169».

Також позивач зазначив, що не мав можливості здійснити зупинку «Скутера» у місці, передбаченому п. 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування та не створюючи перешкоди для інших учасників руху. У зв`язку з чим його дії, враховуючи положення п. 8.11 ПДР, неможливо розцінювати як порушення вимог п. 8.7.3 ПДР. Позивач забезпечив безпеку дорожнього руху, що є однією із умов продовження руху в разі ввімкнення жовтого сигналу, яка визначена п. 8.11 ПДР.

Зауважено, що на момент придбання «Скутера» - 28 липня 2008 року - жодним нормативно-правовим актом не вимагалось здійснювати його реєстрацію.

Наголошено, що вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, тягне за собою тимчасове затримання транспортного засобу, відомості про це в постанові відсутні.

Крім того, місцем розгляду справи зазначено: «м. Чернігів вул. Проспект Перемоги, 93», але це не є місцезнаходженням органу, уповноваженою законом розглядати справу про адміністративні правопорушення. За таких умов позивач не мав фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2021 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено будь-яких порушень вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови серії ДПО18 №591617 від 11.06.2020, а з наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофору, при цьому вказаний транспортний засіб не зареєстрований в уповноваженому органі МВС і у позивача був відсутній при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з відеозапису, надай суду представником відповідача, неможливо встановити, чи мало місце порушення ПДР, так як сам запис досить посередньої якості, відзнятий не на спеціальному пристрої, а на невідомій відеотехніці. На відео DSJX300169_000169 не вбачається наявність чи відсутність стоп лінії біля світлофора, важко встановити місце знаходження скутера на перехресті під час увімкнення забороненого сигналу світлофора відносно стоп лінії в момент, коли на світлофорі, перед яким знаходились співробітники поліції (із протилежної сторони світлофорного об`єкту), загорівся червоний колір. Зазначено, що на цьому відео видно сигнал зустрічного світлофору, сигнал світлофору, направлений зі сторони скутера, не зафіксовано, який сигнал горів скутеру при перетині перехрестя було невідомо. Ці два світлофори розташовані на різних опорах, на значній відстані між собою, мають різні сигнали і, відповідно, керуються різними механізмами управління. Згідно ст. 75, ст. 73 КАС України даний доказ не є достовірним, не є належним. Твердження відповідачів про те, що позивачу горів заборонений сигнал, є просто припущенням.

Також позивачем зауважено, що він не мав можливості здійснити зупинку «Скутера» у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування та не створюючи перешкод для інших учасників руху, у зв`язку з чим його дії, враховуючи положення п. 8.11 ПДР, неможливо розцінювати як порушення вимог п 8.7.3 ПДР. При цьому, зазначає, що його діями не створено перешкод у русі іншим учасникам дорожнього руху, тобто можливо стверджувати про те, що з урахуванням дорожньої ситуації він забезпечив безпеку дорожнього руху, що є однією із умов продовження руху в разі ввімкнення жовтого сигналу, яка визначена п. 8.11 ПДР.

На переконання апелянта, судом першої інстанції документи, які мають істотні обставини при вирішенні цього спору, а саме талон на «Скутер» від 2008 року та товарний чек про купівлю «Скутеру» (який міститься в матеріалах справи №751/4460/20) та посилання на порушення процедури розгляду справи, взагалі не взяті до уваги.

Крім того, на момент придбання «Скутера» у 2008 році жодним нормативно-правовим актом українського законодавства не вимагалось здійснювати реєстрацію «Скутера», у зв`язку з чим вказаний «Скутер» на той час на облік не ставився.

Після усунення визначених в ухвалі від 14.01.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.03.2022.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2022 продовжено строк розгляду справи на строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 . Продовжено строк, протягом якого учасники справи можуть подати відзив на апеляційну скаргу разом з доказами його надсилання (надання) іншим учасникам справи та заперечення проти заяв і клопотань, якщо такі містяться в апеляційній скарзі, на достатній для реалізації відповідних процесуальних прав.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2023 зупинено провадження у справі до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 задоволено клопотання позивача та поновлено апеляційне провадження у справі, а також призначено справу №751/2637/21 до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.10.2025, в якому було оголошено перерву до 28.10.2025..

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

11 червня 2020 року інспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Чернігівській області Цибулько (Драпогуз) Т.В. відносно позивача винесена постанова серії ДПО18 № 591617 у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Із змісту постанови вбачається, що правопорушення полягало в наступному: 11 червня 2020 року о 14 год. 59 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Yamaha Gear, VIN: НОМЕР_1 , який був не зареєстрований в уповноваженому органі МВС та при цьому проїхав перехрестя вул. П`ятницька - пр-кт Перемоги на забороняючий червоний сигнал світлофору, а також не мав при собі діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.9.в), 8.7.3.е), 2.1. ґ) ПДР.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає таке.

30 червня 2020 року на адресу позивача надійшла відповідь за № К-297/41/22/03-2020 від 26 червня 2020 року про розгляд заяви щодо скасування постанови серії ДП018 № 591617 від 11 червня 2020 року, в якій зазначено, що заява залишена без задоволення, а постанова про накладення адміністративного стягнення залишена без змін. Вважаючи протиправною постанову серії ДПО 18 № 591617, ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом про скасування вище вказаної постанови, позовна заява подана з дотриманням строків встановлених нормами КУпАП для оскарження постанови.

Відповідно до рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 січня 2021 року постанову серії ДП018 № 591617 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , винесену інспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Чернігівській області Драпогуз Т.В., залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 січня 2021 року; адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 3 БУПП в Чернігівській області Драпогуз Т.В., Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишено без розгляду у зв`язку з тим, що позов у даній справі був направлений засобами поштового зв`язку в паперовій формі, проте не містив власноручного підпису особи, яка його подала.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 травня 2021 року позивачу поновлено строк звернення до суду із позовною заявою до відповідачів та призначено розгляд справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, судом першої інстанції розглянуто доводи позивача щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, надано їм оцінку та зроблено висновок про поважність причин пропуску строку подання позову. В суді апеляційної інстанції питання щодо дотримання строку звернення до суду сторонами не ставилося, тож колегія суддів не надає оцінки цій обставині та приймає позицію суду першої інстанції.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258 КУпАП).

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову - у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розд. 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу III Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного - знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, шо стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.7 Правил дорожнього руху світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

За п. 8.7.3 в) Правил дорожнього руху зелений миготливий сигнал світлофора дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Тобто, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення.

Відповідно до п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно з п.п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пунктом 8.10 Правил дорожнього руху передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Нормами п. 2.3 б) Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дослідивши відеозапис, на якому зафіксоване порушення, вчинене позивачем, колегія суддів з`ясувала, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 здійснив проїзд перехрестя вул. П`ятницька - пр-т. Перемоги в м. Чернігові на червоний сигнал світлофору, що забороняє рух. Так, з диску, що міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 122) вбачається доведеною вина позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Зокрема, з цього відеозапису вбачається, що від моменту, коли загорівся забороняючий червоний сигнал світлофору до моменту, коли скутер позивача опинилася на перехресті в положенні, що заважало би іншим учасникам дорожнього руху чи створювало б для них небезпеку, мав місце великий відрізок дороги, що надавало можливість скаржнику виконати вимоги Правил дорожнього руху, зупинившись перед перехрестям. Посилання позивача на те, що він рухався на жовтий сигнал світлофору критично оцінюється судом, оскільки він також являється забороняючим. Твердження скаржника про те, що він намагався уникнути аварійної ситуації та закінчував маневр на перехресті жодним доказом не підтверджується, а тому судом не враховується. Крім іншого, суд апеляційної інстанції дослідив надані позивачем відеозаписи на двох оптичних дисках (т. 1 а.с. 166), із змісту яких вбачається, що запис події починається після виїзду позивача на перехрестя, а відтак жодним чином не спростовує наведені вище висновки про підтвердження відповідачем факту вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегією суддів враховується, що згідно з ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У постанові від 10.09.2020 у справі №751/6069/19 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив таке:

«Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу».

Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 у справі №0540/7665/18-а вважав цей висновок застосовним і до справи, що розглядається. Відтак, з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач надав суду оригінал електронного доказу, а тому не повинні був засвідчувати його відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України.

Посилання апелянта на те, що відеозапис з оптичного диску є неналежним доказом через відсутність відомостей про нього в оскаржуваній постанові з огляду на позиції Верховного Суду у постановах від 30.04.2020 у справі №524/1113/17 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, колегія суддів вважає помилковим, оскільки при розгляді цих справ застосовувалася попередня редакція ст. 283 КУпАП, яка передбачала обов`язкове зазначення технічного засобу у постанові про накладення адміністративного стягнення, на відміну від чинної редакції, яка встановлює такий обов`язок поліцейського лише у випадку здійснення такої фіксації.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, як вбачається з матеріалів справи, у спірній постанові у рядку «суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи» (т. 1 а.с. 10) зазначено посилання на б/к СВ161, 166, 169. Указані реквізити бодікамер відповідають номерам, які були видані лейтенанту поліції Драпогуз Т.В. 11.06.2020 згідно відомості видачі спецтехніки (т. 1 а.с. 159). При цьому той факт, що у рядку 8 спірної постанови «До постанови додаються» зазначено «не додаються» не спростовує факт фіксації правопорушення та процесу розгляду справи про адміністративне правопорушення бодікамерами №СВ161, 166, 169, адже формулювання «не додаються» свідчить лише про те, що такі відеозаписи не були додані до спірної постанови безпосередньо.

З огляду на викладене, надані відповідачем відеоматеріали, з яких вбачається факт вчинення правопорушення позивачем, є належними доказами та мають враховуватися судом при розгляді справи.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з п. 2.1 розд. 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 2.9 розд. 2 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 указаного Порядку встановлено, що перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371 (1371-2009-п) «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, зокрема, мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно із Законом України від 17 листопада 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів України № 511 затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт. Законом України від 17 листопада 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів. Таким чином, з 01 січня 2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

На цьому ж наголосив позивачу Шостий апеляційний адміністративний суд й у постанові від 24.06.2021 у справі № 751/1182/21.

Посилання апелянта на те, що за правилами Віденської конвенції про дорожній рух не підлягають реєстрації з об`ємом двигуна до 50 куб см мопеди, моторолери з підвісним двигуном, які використовуються на дорогах не державного значення, а відтак у позивача був відсутній обов`язок здійснити таку реєстрацію «Скутера», колегія суддів оцінює критично, оскільки положення Віденської конвенції про дорожній рух залишають на вільний розсуд високих договірних сторін вирішувати питання щодо обов`язковості реєстрації таких транспортних засобів на рівні національного законодавства.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію статей 121, 122 та 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо твердження позивача про те, що у випадку вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП транспортний засіб повинен був бути обов`язково затриманий, колегія суддів зазначає, що питання дотримання поліцейським вимог ст. 265-2 КУпАП, які регламентують тимчасове затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції, не є предметом розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відтак винесення лейтенантом поліції Драпогуз Т.В. однієї постанови від 11.06.2020 серії ДПО18 №591617, в якій зафіксовано вчинення ОСОБА_1 трьох правопорушень, однак накладено одне адміністративне стягнення, відповідає положенням ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів га технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей 1 документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться у чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення вищевказаного закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Таким чином, відповідачем було здійснено дослідження та оцінку доказів належним чином. Матеріали справи підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З урахуванням вищевикладеного, слід дійти висновку, що відповідачем не порушено процедуру притягнення позивача до відповідальності, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

При цьому, наявність неточностей в складеній інспектором постанові, як то відсутність реквізитів технічного пристрою, яким здійснено фіксацію правопорушення, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, не може бути оцінена судом як підстава для скасування обґрунтованого рішення інспектора про притягнення особи до адміністративної відповідальності та не може бути підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за умови допущення такого порушення.

Як було зазначено вище, з наявного у справі диску вбачається доведеною вина позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Зокрема, з цього відеозапису вбачається проїзд позивачем перехрестя на червоний сигнал світлофору.

При цьому, ані в позові, ані в апеляційній скарзі позивач не надав жодних пояснень щодо того, чим була обумовлена його поведінка. Так, в обґрунтування своєї позиції він посилається на те, що він продовжив рух транспортного засобу на перехресті після ввімкнення жовтого сигналу світлофора, оскільки при екстреному гальмуванні не зміг би зупинитися згідно з вимогами правил дорожнього руху без загрози безпеці для інших учасників дорожнього руху. Проте з такого пояснення неможливо встановити, чому в даному випадку апелянт посилається на неможливість завчасної зупинки за умови невеликої швидкості руху, сприятливих погодних умов та відсутності небезпечних дій з боку інших учасників дорожнього руху. Натомість, колегія суддів зауважує, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, тобто, на миготливий зелений та жовтий сигнал світлофору на під 'їзді до перехрестя знизити швидкість та зупинитися.

Відтак, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора, чим уник зіткнення з іншими транспортними засобами за відсутності аварійної ситуації, отже не здійснив порушення ПДР.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції здійснив порушення норм процесуального права, не взявши до уваги доводи, викладені у позові, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки це жодним чином не спростовує наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи встановлену вину позивача, що підтверджується матеріалами справи та правомірність оскаржуваної постанови відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

З урахуванням наведеного, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні цього адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.О. Беспалов

Є.І. Мєзєнцев