Справа № 484/5536/25
Суддя: Маржина Т. В.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/5536/25
Провадження № 2-а/484/69/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Соломини Владислава Олександровича, Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5806888 від 26.09.2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з наданим позовом до інспектора Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Соломини В.О. та Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, мотивуючи тим, що 26.09.2025 року постановою серії ЕНА № 5806888, винесеної інспектором Голованіського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Соломиною В.О. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Відповідно до змісту постанови він 26.09.2025 року о 09:43 годині в с. Пушкове, дорога Н-24 Благовіщенське-Миколаїв/32/ керував транспортним засобом марки Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 та рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій, чим порушив п.11.5 ПДР України, - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона була винесена передчасно, без забезпечення принципу законності, всебічності, повноти та об`єктивності при з`ясуванні обставин справи, які свідчать про те, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст. 122 КУпАП. Зазначив, що він здійснював рух у напрямку н.п. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області по дорозі, яка мала одну смугу, що призначена для руху в одному напрямку. На початку підйому в гору та виїзду на міст (за рельєфом поверхні дороги) він побачив дорожній знак 5.20.2 Початок додаткової смуги руху (позначає додаткову смугу зліва або початок смуги гальмування перед перехрестям, призначеної для повороту ліворуч або розвороту), і початок нової дорожньої розмітки, яка розділила смугу, по якій він рухався, на дві полоси, з яких крайня права на своєму початку була дуже вузькою, справа вздовж дороги було скупчення людей та стояло декілька транспортних засобів. Далі, проїхавши міст, він оцінив цю ділянку дороги, яка розходилася на дві смуги дорожнього руху в одному напрямку, як полосу для гальмування та розгону, спираючись на наявність дорожнього знаку 5.20.2 Початок додаткової смуги руху, який позначає додаткову смугу зліва або початок смуги гальмування перед перехрестям, призначеної для повороту ліворуч або розвороту, продовжив рух смугою, яка перейшла після поділу у крайню ліву смугу. Він обрав в існуючій дорожній обстановці найбезпечніше місце на дорозі як для себе, так і для інших учасників руху, оскільки була ясна сонячна погода, сонце засліплювало і відблискувало на лобовому склі, вздовж дороги стояли будинки, між якими були Т-образні перехрестя з поворотом вправо. Продовжуючи рух далі по дорозі Р06 після знаку 5.20.2 він побачив інший дорожній знак 1.32 «Пішохідний перехід» (наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою) та, керуючись пункт 8.21 ПДР України (якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги), продовжив рух по цій же крайній лівій смузі. Крім того, дорожній знак 1.32 був встановлений лише з одного боку, а тому Позивач, діяв відповідно до ПДР, так як у разі коли знак встановлений з одного боку то рух відбувається по основній полосі, а справа є смуга гальмування та розгону, яка існує для того, щоб мешканці цього населеного пункту, виїжджаючи на дорогу Р06 з Т-образних чи інших перехресть, мали можливість здійснити переїзд на інший бік дороги чи виїхати на цю дорогу, не створюючи перешкод для інших учасників дорожнього руху, які транзитом рухаються по ній. Рухаючи далі по дорозі Р06 він побачив знак 5.38.1 і 5.38.2 «Пішохідний перехід». Знак 5.38.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.38.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу та розмітку 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) - позначають нерегульований і регульований пішохідний перехід на проїзній частині дороги чи на велосипедній доріжці, зокрема, а саме 1.14.2 - пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод. Аналізуючи місцевість він продовжив рух крайньою лівою смугою, оскільки на даному відрізку дороги не вбачалось тротуарів вздовж дороги і була висока вірогідність, що людина може з`явитись і почати переходити дорогу в любий час. Після пішохідного переходу його одразу зупинив інспектор поліції та повідомив, що він, керуючи транспортним засобом, рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій, чим порушив п.11.5 ПДР. Він пояснив поліцейському, що розцінив цю праву смугу руху, яка почала з`являтись на початку руху вгору як смугу гальмування та розгону і в свою чергу, обрав в існуючій дорожній обстановці найбезпечніше місце на дорозі як для себе, так і для інших учасників руху, оскільки далі вздовж дороги, стояли будинки між якими були Т-образні перехрестя з поворотом вправо. Зазначив, що на відео 20250926_110216_17449A з 0 хв. 38 сек. зафіксовано де він виїжджає з н.п. Пушкове на дорогу Р06, а саме на смугу розгону і перелаштовується на смугу основного руху, тобто основну смугу руху. На відео 20250926_110216_17449A на 1хв. 01 сек. бачимо знак 5.50 «Кінець населеного пункту» (місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах). Також на вказаному вище відео видно наступний поворот за місце зупинки поліцейським Позивача (встановлений знак 2.3 «Головна дорога» - надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть). Також примикання доріг населеного пункту до дороги Р06 вбачається зі скріншоту гугл карти, що в свою чергу вказує на те, що вказана ділянка дроги, якою він рухався в крайній лівій смузі є основною смугою руху, а права смугу смуга гальмування та розгону. Якщо проаналізувати відео 20250926_100918_17420A то переривчаста лінія розмітки починалась на 2 хв. 34 сек., а зупинка його інспектором була на 2 хв. 59 сек. Тобто його рух по ділянці дороги в крайній лівій смузі становить 25 секунд, і розраховуючи швидкість руху в 50 км. на годину, можна стверджувати, що вся ділянка від початку до кінця між дорожніми знаками 5.20.2, які встановлені відповідно на початку та в кінці цієї ділянки, становить приблизно 350 метрів. З огляду на це вважає, що права крайня смугу є смугою розгону та гальмування у даному випадку. Вказує на відсутність дорожнього знаку 5.76"Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху" на ділянці дороги, де він був зупинений працівниками поліції. На відео VID_20250926_095513 (тайм код: 3 хв.. 30 сек.) інспектор поліції зазначає, що існує велика кількість відзнятого відеоматеріалу, що у свою чергу вказує не те, що здійснювався контроль за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів відео та фото фіксації. Крім того на це вказує і запис в оскаржуваній постанові щодо відеоматеріалу який, начебто, є доказом у даній справі. Також послався на висновки Верховного Суду у постанові від 31.07.2019 року у справі № 213/1521/16-ам, де вказано, що рух по лівій смузі дороги не є порушенням ПДР, якщо у правій смузі існує перешкода для руху. Відповідач під час винесення оскаржуваної постанови, грубо проігнорував вимоги ст. 59 Конституції України, ст.ст. 245, 268 КУпАП щодо процедури розгляду справи про адміністративні правопорушення, хоча б з тієї підстави, що взагалі будь-якого розгляду такої справи не було, він про такий розгляд не був проінформований, жодні процесуальні документи, чи їх копії, що складалися після розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не вручались, крім копії постанови, його права зачиталися у такий спосіб, що він не міг їх одразу усвідомити, а на вимогу надати йому правову допомогу отримав відмову, йому також відмовили у клопотаннях про відкладення розгляду справи задля можливості отримати правничу допомогу, уклавши угоду з адвокатом та відмовили в ознайомленні з матеріалами справи. Оскаржувана постанова не містить обов`язкових відомостей передбачених ст. 283 КУпАП та додатком 5 Інструкції, а саме: не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис обставин вчинення правопорушення, не вказано докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення. За таких обставин просив визнати зазначену постанову протиправною та скасувати її, а також закрити провадження у справі.

Ухвалою судді від 06.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в наданій справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ст. 257 КАС України, без виклику сторін, за наявними матеріалами справи, з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України. Крім того, залучено до участі у справі в якості третього відповідача Департамент патрульної поліції.

15.10.2025 року від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якій представниця Негря О.В. зазначила, що належним відповідачем у даній справі є ГУНП в Кіровоградській області та просила його залучити до участі у справі.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року залучено до участі у справі в якості відповідача Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області.

22.10.2025 року від ГУНП в Кіровоградській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця Дейкун І.О. просила відмовити в задоволенні позову та залишити оскаржувану постанову без змін, посилаючись на те, що 26.09.2025 року о 09:43 годині позивач, керуючи транспортним засобом марки Renault Clio, номерний знак НОМЕР_2 , по дорозі Н-24 Благовіщенське Миколаїв 32, в с. Пушкове, Кіровоградської області, рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій, чим порушив п. 11.5 ПДР України порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, і таким чином скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи встановлені під час розгляду справи та докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вважає, що стягнення застосоване без порушення в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства.

27.10.2025 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, крім того, додав, що звідеоматералу (VID_20250926_100650), який додається до Відповіді на Відзив, вбачається, що Відповідач 1 на вимогу Позивача надати докази вчинення ним правопорушення, продемонстрував відео на власному телефоні, де зафіксований рух автотранспортних засобів, які рухаються по даному відрізку дороги, але так і не продемонстрував відеофіксацію руху по даному відрізку дороги саме т/з під керуванням Позивача. Те що Відповідач 1 демонстрував відео з рухом сторонніх т/з свідчить наявність жвавого руху багатьох автомобілів, при тому як при русі цим відрізком шляху саме Позивачем, наявність інших транспортних засобів не фіксувалася - про що свідчать відеоматеріали з реєстратора встановленого на т/з Позивача, які вже долучені до позовної заяви (20250926_100918_17420A, 20250926_100918_17420B).

Сторони, їх представники належним чином повідомлені про розгляд справи.

Інші заяви по суті справи від сторін та їх представників не надходили.

Вирішуючи справу у письмовому провадженні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, з врахуванням позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Згідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно частини 3 статті 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п.1.1 ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Згідно з п.п.1.3, 1.9. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З наданої суду позивачем копії оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5806888 від 26.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Відповідно до змісту постанови 26.09.2025 року о 09:43 годині в с. Пушкове, дорога Н-24 Благовіщенське-Миколаїв/32/ він керував транспортним засобом марки Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 та рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій, чим порушив п.11.5 ПДР України - порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон), поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 зазначеної статті встановлено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил дорожнього руху, зокрема, передбачені ч.ч.1, 2, 3, 4, 6, 7 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до п.1 та п.2 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи сторін, суд встановив наступне.

26.09.2025 року о 09:43 годині в с. Пушкове, на а/дорозі Н-24 Благовіщенське-Миколаїв/32/ працівником поліції було здійснено зупинку керованого ОСОБА_1 транспортного засобу Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 , за рух в крайній лівій смузі руху при вільній правій смузі.

Пунктом 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п.1.10 ПДР України смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Відповідно до п.11.2 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до п.11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Водночас позивачем було порушено зазначені вище вимоги ПДР України, хоча він як особа, яка має посвідчення водія транспортного засобу, зобов`язаний був знати та виконувати норми ПДР України.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Фактично незгода позивача з винесеною постановою зводиться до його твердження про те, що він рухався в крайній лівій смузі, оскільки розцінив праву смугу руху, яка почала з`являтись на початку руху вгору, як смугу гальмування та розгону, і в свою чергу, обрав в існуючій дорожній обстановці найбезпечніше місце на дорозі як для себе, так і для інших учасників руху, так як далі вздовж дороги, стояли будинки між якими були Т-образні перехрестя з поворотом вправо, також крайня права смуга на своєму початку була дуже вузькою, а справа вздовж дороги було скупчення людей та стояло декілька транспортних засобів.

Однак дане твердження позивача не відповідає дійсності та спростовується сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи, що були досліджені судом.

Так, з відеозапису наданого позивачем, вбачається, що він, керуючи транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі для руху на дорозі, що має дві смуги в кожному напрямку при вільній правій смузі для руху та був зупинений працівниками поліції.

Однак на наданих позивачем відеозаписах чітко видно, що дорога, по якій рухався позивач в крайній лівій смузі руху при вільній праві смузі руху, має саме дві смуги в кожному напрямку, на зазначених смугах руху нанесена відповідна розмітка, яка вказує стрілками прямо напрямок руху, тож в даному випадку діяли норми п.11.5 ПДР України, відповідно до якого на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Крім того, з відеозапису з відеореєстратора автомобіля позивача з 10:11:56 з моменту коли в полі зору водія з`явилася права смугу руху не підтверджується твердження ОСОБА_1 про наявність будь-яких інших транспортних засобів або скупчення людей на узбіччі дороги справа.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів неможливості руху транспортного засобу позивача в правій смузі для руху з дотриманням правил дорожнього руху останнім надано не було та в матеріалах справи відсутні. Тож перешкоди позивачу зайняти праву смугу для руху не було.

Отже суд приходить до висновку про те, що працівником патрульної поліції правомірно розглянуто надану справу на місці вчинення адміністративного правопорушення та винесено відповідну постанову.

Крім того, ОСОБА_1 не спростовує у позовній заяві факту проїзду в крайній лівій смузі для руху на дорозі, що має дві смуги в кожному напрямку при вільній правій смузі для руху, а відтак ним підтверджене порушення вимог п.11.5 ПДР України.

Твердження позивача про те, що інспектор під час винесення оскаржуваної постанови, відмовив у задоволенні його клопотання про надання можливості отримати правничу допомогу, уклавши угоду з адвокатом, не підтверджене жодними належними та допустимими доказами.

Твердження позивача про відмову інспектора в ознайомленні з матеріалами справи та нечітке роз`яснення прав спростовується наданим позивачем відеозаписом, на якому зафіксовано як працівник поліції двічі демонструє ОСОБА_1 відеофіксацію проїзду транспортного засобу, яким він керував, по лівій смузі для руху, при наявності вільної правої смуги руху, також на відеозаписі зафіксовано як працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було повідомлено позивача про вчинене ним правопорушення, повідомлено пункт правил дорожнього руху, який він порушив, були роз`яснені водію його права, передбачені статтею 268 КУпАП, в тому числі і право надавати докази та користуватися правовою допомогою.

Позиція позивача щодо того, що оскаржувана постанова не містить обов`язкових відомостей передбачених ст. 283 КУпАП та додатком 5 Інструкції, а саме: не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис обставин вчинення правопорушення, не вказано докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, спростовується копією оскаржуваної постанови, де зазначено в п.7, що до постанови додається відеозапис, отриманий під час ведення безперервної відеофіксації за допомогою нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 252 КУпАП та п.10 Інструкції № 1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У випадках, передбачених ч 4 ст. 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що поліцейський - це посадова особа, яка діє в межах наданих йому повноважень та відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395 та інших законодавчих актів, які регламентують діяльність поліції.

В даному випадку діє імператив презумпції правоти поліцейського, тобто при виконанні службового обов`язку поліцейський діє завідомо правомірно, в межах закону. Порушень повноважень поліцейського судом не встановлено. Порушення Правил дорожнього руху виявлено ним безпосередньо при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, виявленням порушників і притягнення їх до відповідальності.

Всі встановлені поліцейськими під час несення служби обставини відображені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5806888 від 26.09.2025 року.

Встановлено, що поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Будь-яких порушень законодавства поліцейськими, які б могли вплинути на вирішення справи, судом не встановлено.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку про те, що інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення належним чином відреагував на адміністративне правопорушення, встановив причини та умови що сприяли вчиненню даного порушення у відповідності до ст. 245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП. Факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відповідно до норм чинного законодавства вмотивовано виніс постанову за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Твердження позивача, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та мають на меті уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За принципами змагальності сторін і диспозитивності, закріпленими у статті 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже постанова серії ЕНА № 5806888 від 26.09.2025 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виявивши правопорушення, поліцейський виконав свої безпосередні посадові обов`язки і притягнув винну особу до відповідальності. При цьому діяв правомірно, в межах своїх повноважень.

Позивачем не спростовано належними та достатніми доказами обставини, викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності у його діях складу правопорушення. Наведені в позові обставини не відповідають фактичним обставинам, за яких його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відтак, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти, викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, які спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а відповідачем доведено правомірність дій інспектора поліції, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. відповідає вимогами чинного законодавства, принципу невідворотності покарання і прагнення народу України жити в правовій державі, що передбачає не лише відповідальність держави перед громадянами, а і обов`язок громадян дотримуватись вимог закону.

Відповідно до вимог пункту 1 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону, підстави для її скасування відсутні, а тому рішення суб`єкта владних повноважень щодо винесення останньої слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Соломини Владислава Олександровича, Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5806888 від 26.09.2025 року, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Інспектор Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенант поліції Соломина Владислав Олександрович, адреса: вул. Соборна, 28, с-ще Голованівськ, Кіровоградська область, 26500.

Відповідач: Голованівський РВП ГУНП в Кіровоградській області, , адреса: вул. Соборна, 28, с-ще Голованівськ, Кіровоградська область, 26500.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, , адреса: вул. В. Чміленка, 41, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25000.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2025 року.

СУДДЯ: