Справа № 344/15041/25
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/132/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Солонинко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,-

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 серпня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із з зазначеною постановою позивач не погоджується та вважає притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним із наступних підстав.

18 листопада 2024 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіку, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років на строк дії відповідних законних підстав (до 25 лютого 2026 року), але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. Вказану заяву відповідач отримав 22 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ДП «Укрпошта» із описом вкладення за трек-номером 832. Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки, оскільки не прийняв рішення про задоволення такої заяви або про відмову в її задоволенні вчасно.

Відповідач зазначає у протоколі від 18.08.2025 № 081910, що 26.11.2024 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прибув по повістки до ІНФОРМАЦІЯ_3 в особливий період.

У постанові від 18.08.2025 № 09/2141 відповідач, зазначає, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель не прибув згідно врученої повістки на 19.11.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки даних, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З такими доводами відповідача позивач не згоден оскільки дата 19.11.2025, на яку повинен був позивач з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 не настала.

Отже, з боку відповідача було передчасним винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно довідки від 18.08.2025 року № 111/4209, виданої ОСОБА_1 , була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Довідка дійсна з пред`явлення військово-облікового документа серія НК № 6289623 та документа, що посвідчує особу. Згідно військового-облікового документу Резерв + ОСОБА_1 , відстрочка до 25.02.2026, тип відстрочки пункт 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За наведених обставин позивач просить скасувати постанову № 09/2141 від 18 серпня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, а провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити (а.с. 1-5).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 21-22).

Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 24-25).

19 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач зазначає, що 06 листопада 2024 року засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку №1036575, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 19 листопада 2024 року о 14 годині 00 хвилин. З врахуванням вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» кінцевий термін прибуття - 26 листопада 2025 року.

На момент виклику позивача уточненню підлягали наступні дані: адреса проживання, номер телефону, адреса електронної пошти, відомості про відстрочку та/або ступінь придатності до військової служби. При цьому встановити такі відомості за допомогою засобів Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у тому числі в порядку інформаційної взаємодії між реєстрами (базами, банками даних), неможливо. Всупереч зазначеному позивач до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибував, про причини неприбуття не повідомляв.

22 листопада 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло звернення від громадянина ОСОБА_1 , в якому він просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». А згідно з доданим позивачем до позовної заяви військово-обліковим документом, сформованим в застосунку Резерв +, 09 грудня 2024 року ним уточнено адресу проживання та номер телефону. Отже, в період з 19 листопада 2024 року до 09 грудня 2024 року позивач для уточнення даних про адресу проживання та номер телефону не прибував, у зв`язку з чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину особи встановлено та доведено, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо допущеної в постанові №09/2141 описки зазначаємо, що така описка виправлена, а саме замість 19 листопада 2025 року зазначено вірну дату 19 листопада 2024 року. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 40-44).

22 вересня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити (а.с.60-64).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

18 серпня 2025 року офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 08/910 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 9-12, 48-51).

Постановою № 09/2141 по справі про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 13-15, 55-58).

18.11.2024 ОСОБА_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 цінним листом з описом надсилалися документи, що підтверджують право на отримання відстрочки, що отримані адресатом 22.11.2024 (а.с.16-18).

Як вбачається з витягу з додатку «РЕЗЕРВ+», ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 19).

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 була видана довідка ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якої йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіку, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років на строк дії відповідних законних підстав (до 25 лютого 2026 року), але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України (а.с. 20, 53).

18 серпня 2025 року офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_3 складений рапорт про те, що 18 серпня 2025 року під час перевірки відомостей в ЄДРПВіР ним виявлено відомості про порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 правил військового обліку. Згідно з даними ЄДРПВіР військовозобов`язаний повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.11.2024 (з врахуванням вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» кінцевий термін прибуття 26.11.2024) за викликом по повістці № 1036575 для уточнення даних (адреса проживання, номер телефону, електронна пошта, відстрочка та/або ступінь придатності до військової служби). Згідно з даними ЄДРПВіР до ТЦК та СП військовозобов`язаний не прибув, про причини неприбуття не повідомляв (а.с. 47).

ІНФОРМАЦІЯ_4 була складена повістка № 1036575 про явку ОСОБА_1 на 19 листопада 2024 року о 14.00 годині для уточнення даних (а.с. 54).

08 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 була винесена постанова № 09/2141/1 про виправлення описки, якою виправлено описку, допущену у постанові ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме замість невірної дати прибуття по повістці 19.11.2025, вірною вважати 19.11.2024 (а.с.58).

Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 33, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Нормами статей 72,73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Так, згідно частини першої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина друга статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини третьої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина перша статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частина третя статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно частини першої статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Частиною другою статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачені спеціальні строки розгляду справ про правопорушення, передбачені ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналіз наведених вище правових норм, дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами передбаченими, ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав: на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні позивач наполягав на тому, що 18 листопада 2024 року він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що надав відповідні документи.

З матеріалів справи вбачається, що дану заяву відповідач отримав 22 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ДП «Укрпошта» із описом вкладення за трек-номером 832. Дана обставина також підтверджується і відповідачем.

Згідно копії паспорта позивача, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому повістка була надіслана позивачу за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач не надав жодні належні та допустимі докази про отримання даної повістки позивачем.

Разом з цим, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноваженою особою відповідача не була врахована та обставина, що ОСОБА_1 була подана заява про надання йому відстрочки.

Як вбачається з витягу з додатку «РЕЗЕРВ+» та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіку, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років на строк дії відповідних законних підстав (до 25 лютого 2026 року), але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України.

В оскаржуваній постанові від 18 серпня 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 19.11.2025 не прибув для звірки даних.

Посилання сторони відповідача на те, що 08 вересня 2025 року була винесена постанова № 09/2141/1 про виправлення описки, якою виправлено описку, допущену у постанові ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме замість невірної дати прибуття по повістці 19.11.2025, вірною вважати 19.11.2024, суд оцінює критично.

Також у судовому засіданні позивач підтвердив, що на даний час має відстрочку до 25 лютого 2026 року.

Таким чином, станом на день складання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вже мав відстрочку від призову.

Відзив на позовну заяву не містить жодних доводів про те, з якою метою позивач викликався, які саме дані потребувати уточнення і які негативні наслідки настали у зв`язку із його неявкою в день виклику.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд наголошує, що згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази по усім епізодам обвинувачення, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не надано до суду доказів, які спростовують наведені позивачем факти порушення порядку прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд позбавлений права самостійно збирати докази у справі про адміністративне правопорушення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена законом, недостатність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 38, 210, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову № 09/2141 від 18 серпня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2025 року.

Суддя Мелещенко Л.В.