Справа № 420/33126/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/33126/24

Головуючий першої інстанції Хлімоненкова М.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 19.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Південного міжрегіонального управління Державної прикордонної служби України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Південного міжрегіонального управління Державної прикордонної служби України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною та скасування постанови від 20.07.2024 про заборону їй в`їзду в Україну терміном на три роки; визнання протиправною відмову у задоволенні її скарги на постанову від 20.07.2024 про заборону їй в`їзду в Україну терміном на три роки; визнання протиправною бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду її скарги на постанову від 20.07.2024 про заборону їй в`їзду в Україну терміном на три роки.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що спірну постанову відповідачем було прийнято протиправно та помилково, без всебічної оцінки, на підставі недостатніх та неналежно отриманих доказів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 в задоволенні позову відмовлено з підстав того, що спірну постанову від 20.07.2024 про заборону позивачці в`їзду в Україну терміном на три роки, прийнято законно, на підставі, у межах повноважень, що передбачені законом, з передбачених чинним законодавством підстав.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом при вирішенні справи норм матеріального права, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняте нове про задоволення позовних вимог.

Апелянтка зазначає, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову про заборону їй в`їзду в Україну без наявності правових підстав, визначених законом.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою російської федерації. /т.1 а.с.17/

04.10.2019 органом 8011 видано ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 , зі строком дії до 20.09.2029. /т.1 а.с.18/

23.07.2010 між позивачем та громадянином України ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї складено відповідний актовий запис №1616. /т.1 а.с.21/

20.07.2024 ОСОБА_2 прибула до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський Отач» з метою перетину державного кордону та в`їзду в Україну.

Того ж дня, начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, якою встановлено наявність щодо ОСОБА_5 підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну у зв`язку із наявністю загрози інтересам забезпечення національної безпеки України, а саме громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка маючи посвідку на постійне проживання в Україні намагалась потрапити в Україну до м. Києва. Під час проведення КДЛ (прим.- контроль другої лінії) було встановлено, що дана громадянка з 2017 року проживає в рф та не вважає її країною агресором, різко критикує діяльність влади України, висловлює критику та зневагу до військових ЗСУ. Під час огляду мобільного телефону було виявлено, що вищевказана громадянка поширює близьким та знайомим повідомлення антиукраїнського характеру, зі зневагою відноситься до громадян України та до державних символів України, в своїх повідомленнях засуджує події Революції Гідності в Україні. Додатково поширює в мобільних додатках заборонену в Україні комуністичну символіку та бажає повернутися в радянський союз. /т.1 а.с.65/

Постановою начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.07.2024, на підставі абз.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п. ж) п.2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946, заборонено в`їзд в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , жінка, російська федерація, АДРЕСА_1 , не працює, строком на три роки.

Вищезазначеною постановою встановлено, що 20.07.2024 о 15:30 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» виявлена громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка маючи посвідку на постійне проживання в Україні намагалась потрапити в Україну до м.Києва. Під час проведення контролю другої лінії було встановлено, що дана громадянка з 2017 року проживає в рф та не вважає її країною агресором, різко критикує діяльність влади України, висловлює критику та зневагу до військових ЗСУ. Під час огляду мобільного телефону було виявлено, що вищевказана громадянка поширює близьким та знайомим повідомлення антиукраїнського характеру, зі зневагою відноситься до громадян України та до державних символів України, в своїх повідомленнях засуджує події Революції Гідності в Україні. Додатково поширює в мобільних додатках заборонену в Україні комуністичну символіку та бажає повернутися в радянський союз. Дана громадянка загрожує національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. /а.с.85/

Крім того, рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.07.2024 відмовлено у перетинанні державного кордону України, на в`їзд в Україну особі: KOROLEVA SARDANA; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянство особи російська федерація; держава, яка видала документ, що надає паво на перетинання державного кордону України російська федерація; серія (за наявності), номер документу, що дає право на перетинання державного кордону України НОМЕР_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 , з причини що вказана громадянка не підтвердила мету запланованого перебування в Україні та відсутнє достатнє фінансове забезпечення на час перебування в Україні. /т.1 а.с.66/

18.09.2024 ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 , Адміністрації ДПС України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою на постанову від 20.07.2024 про заборону їй в`їзду в Україні строк на три роки. /т.1 а.с.110-112/

Листом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.10.2024 №02.1/Г-246/248 повідомлено ОСОБА_7 про залишення без змін постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_3 ) від 20.07.2024 про заборону в`їзду в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) терміном на три роки. /т.1 а.с.126-127/

Листом представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 26.09.2024 №58649.4/Г-35487.3/24/44 повідомлено ОСОБА_7 про те, що її скаргу від 18.09.2024 направлено на розгляд до Державної прикордонної служби України. /т.1 а.с.124-125/

Вважаючи протиправними постанову від 20.07.2024 про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки; відмову у задоволенні скарги на постанову від 20.07.2024 про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки; бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду скарги на постанову від 20.07.2024 про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позову виходячи з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі Закон №3773-VI).

Згідно ст.13 Закону №3773-VІ в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абз.абз.2, 7 і 8 ч.1 цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Таким чином, Закон №3773-VІ покладає повноваження щодо прийняття рішення про заборону іноземцю або особі без громадянства в`їзду в Україну, зокрема, на відповідний територіальний орган Державної прикордонної служби України.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначається Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 (надалі Інструкція №946).

Згідно пп. «ж» п.2.1 розділу ІІ Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Абзацом 1 п.2.3 Інструкції №946 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на три роки.

Додатком №1 до Інструкції №946 затверджено бланк Постанови про заборону в`їзду в Україну, відповідно до якого, в постанові в обов`язковому порядку зазначається частина та стаття Закону №3773-VІ на підставі якої приймається рішення про заборону в`їзду іноземця в Україну. Тобто, відповідно до зазначеного додатку Постанова про заборону в`їзду в Україну має містити таке формулювання: «Керуючись частиною статті (статті 13, 14 або 26) Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»«.

Також, відповідно до п.3.1 Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

Згідно з приписами п.п. «б», «в» та «г» п.3.2 Інструкції №946 у довідці зазначаються: б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї («Громадянство, «Прізвище, ім`я особи, «Дата народження (день, місяць та рік))», копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст.185-10, 202, 203, 203-1, 204-1, 204-2, 204-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

Отже, імперативними нормами Інструкції №946 встановлено, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

На підставі саме відомостей, викладених у довідці, уповноваженим органом охорони державного кордону відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймається рішення у формі постанови про заборону в`їзду в Україну іноземцю строком на три роки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв у порядку та спосіб, передбачені законом, відмовляючи ОСОБА_8 у перетині державного кордону України на в`їзд з підстави загрози інтересам забезпечення національної безпеки України.

Апелянт зазначає, що оскаржувана постанова про заборону в`їзду позивачці на територію України прийнята за відсутності передбачених законом підстав та належних доказів її загрози інтересам забезпечення національної безпеки України. Крім того, зазначає про право постійного проживання в Україні разом зі своєю родиною.

Колегія суддів не погоджуються з вказаними доводами апелянта, виходячи з наступного.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі №320/8499/20 зазначає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діє у межах наданих йому законодавством повноважень. Як вбачається з вищезазначеної постанови суду касаційної інстанції, у матеріалах справи була наявна довідка уповноваженого органу, яка містила визначений виклад обставин, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну.

Колегія суддів вважає, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, дійсно не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто, мати обґрунтовані посилання суб`єкта владних повноважень на можливість протиправної поведінки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2024 начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, якою встановлено наявність щодо ОСОБА_5 підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну у зв`язку із наявністю загрози інтересам забезпечення національної безпеки України, а саме громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка маючи посвідку на постійне проживання в Україні намагалась потрапити в Україну до м. Києва. Під час проведення КДЛ (прим.- контроль другої лінії) було встановлено, що дана громадянка з 2017 року проживає в рф та не вважає її країною агресором, різко критикує діяльність влади України, висловлює критику та зневагу до військових ЗСУ. Під час огляду мобільного телефону було виявлено, що вищевказана громадянка поширює близьким та знайомим повідомлення антиукраїнського характеру, зі зневагою відноситься до громадян України та до державних символів України, в своїх повідомленнях засуджує події Революції Гідності в Україні. Додатково поширює в мобільних додатках заборонену в Україні комуністичну символіку та бажає повернутися в радянський союз. /т.1 а.с.65/

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстави (довідки уповноваженого органу) для прийняття оскаржуваної постанови про заборону позивачу в`їзду на територію України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 20.07.2024 про заборону позивачці в`їзду в Україну терміном на три роки, вона прийнята відповідно до абз.2 ч.1 ст.13 Закону №3773-VІ, а саме у зв`язку із загрозою даної особи національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» віднесено до оперативно-службової діяльності, є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» (далі - Закон № 1710-VI).

Частиною 5 ст.6 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Оцінка ризиків визначається Законом №1710-VI, як діяльність, що провадиться службовими особами Державної прикордонної служби України, спрямована на встановлення ймовірності порушення особою законодавства у сфері безпеки державного кордону.

Відповідно до профілю ризику №З_2024_01_Т «Прямування через державний кордон осіб, причетних до терористичної діяльності» (додаток №6), який затверджено наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.12.2023 №1144-АГ громадяни рф ідентифікуються безсумнівними червоними індикаторами ризику, при цьому профіль ризику №З_2024_02_Т «Сприяння антидержавним заходам в Україні та здійснення інформаційної діяльності антиукраїнської спрямованості» (додаток №7) визначає безсумнівним індикатором ризику таку поведінку: особа заявляє про свої антиукраїнські погляди, виявляє зневагу до державних символів, а також факту незалежності України.

За змістом профілю ризиків №З_2024_01_Т на сьогодні найбільшу терористичну загрозу для України становить агресія рф проти України, що спричинила масове переміщення українців закордон та смерть цивільного населення, руйнування інфраструктури, через що близько 40% населення країни потребують гуманітарної допомоги та захисту. За даними Мінсоцполітики близько 4,9 млн українців є внутрішньо переміщеними особами, та 8 млн стали біженцями в Європі (Євростат)). Російська геноцидна війна в Україні увібрала в себе арсенал терористичних практик: ядерний шантаж, знищення енергетичної інфраструктури, ракетні удари по цивільних цілях, екоцид тощо. /а.с.94-98/

Аналізуючи положення наведених нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до висновку про наявність у відповідача компетенції надавати оцінку наявності/відсутності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) законним інтересам держави, громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, вживати за результатами такої оцінки відповідні дії, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення.

Як вбачається з письмових пояснень начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_9 , 20.07.2024 під час проведення контролю другої лінії гр. рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що дана особа проживає на території рф з 2017 року, прямує у м. Київ, росію державою-агресором не вважає та відкрито підтримує, критикує діяльність влади України, через власні сторінки соціальних мереж поширює антиукраїнські наративи в підтримку уряду та лідера рф, а також має пости в підтримку російської армії, що в свою чергу створює як потенційні так і реальні загрози розповсюдження на території України інформації антиукраїнської спрямованості, дискредитації ЗСУ та інших військових формувань, а також може створювати негативні наслідки національній безпеці та не узгоджується з інтересами суспільства та держави. В ході співбесіди ОСОБА_10 добровільно надала та розблокувала власний мобільний телефон представнику оперативно-розшукового підрозділу, з якого стало відомо, що остання поширює родичам та знайомим повідомлення антиукраїнського характеру.

Також, з письмових пояснень начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_11 вбачається, 20.07.2024 вона проводила співбесіду з гр. рф ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в ході якої встановлено, що вказана особа проживає на території рф з 2017 року, прямує у м. Київ, росію державою-агресором не вважає та відкрито підтримує, критикує діяльність влади України. /а.с.80-81/

Вищезазначені факти підтверджуються відеозаписом опитування 20.07.2024 громадянки рф ОСОБА_1 , з якої вбачається, що на 00 хв. 04 сек., на питання «Ви розумієте українську мову» позивач відповідає «Да»; на 00 хв. 33 сек., позивач зазначає що прямує з ОСОБА_13 ; на 01 хв. 44 сек., на питання «Яке ваше відношення до війни, що триває в Україні більше двох років» позивач надає однозначну відповідь (у відзиві викладається українською мовою) «Я підтримую росію»; на 02 хв. 02 сек., на питання «Хто є агресором у цій війні» позивач відповідати відмовилась, що за принципом мовчазної згоди, як вважається відповідачем, та у сукупності з позицією підтримки рф, свідчить про наявність прихованих мотивів та вказує на те, що остання не вважає рф державою-агресором. /а.с.99/

Згідно оперативної інформації наданої відповідачем, позивачем на власній сторінці в соціальній мережі «Однокласники» з позитивної сторони відмічено та поширено публікації провладного російського режиму, які демонструють зневажливе та неприйнятне відношення до ЗСУ та Суверенітету України, всебічну підтримку російських окупаційних військ, зокрема: публікацію групи «АНТИМАЙДАН:ВМЕСТЕ ПОБЕДИМ» від 16 травня наступного вмісту (у відзиві викладається українською мовою): «…скромний старший лейтенант ОСОБА_14 , відзначився безліччю подвигів, на Поклоній горі» (прим. за даними вікіпедії (ru) та окупаційних ЗМІ ОСОБА_14 герой рф з 12.10.2023, військовий НОМЕР_4 ї бригади морської піхоти рф, в липні 2023 року в районі н.п. П`ятихатки Запорізької області особисто знищив танк «Леопард» 2А6, БМП «Бредлі» та спільно з підрозділом шість БМП-2 Сил Оборони України). Публікацію групи «АНТИМАЙДАН:ВМЕСТЕ ПОБЕДИМ» від 28 квітня наступного вмісту (у відзиві викладається українською мовою): «Морпех 155й бригади ТОФ з позивним « ОСОБА_15 » покладає квіти до Братської могили Радянських воїнів у звільненій Новомихайлівці» (прим. ТОТ України Запорізької області); публікація від 4 травня 2023 року із зображенням президента рф з підписом (у відзиві викладається українською мовою): «тримайся рідний/весь світ зійшов з розуму. Надія тільки на тебе і на силу російської армії». /а.с.92-93/

Отже, зібрана відповідачем оперативна інформація свідчить про потенційну загрозу позивачки національним інтересам та безпеці України, а також громадян України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про наявність права проживання в Україні, оскільки Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняті рішення про скасування посвідки на постійне проживання від 04.10.2019 № НОМЕР_1 та скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 в Україну.

Посилання позивача на наявність шлюбу з громадянином України, не спростовує вищезазначені висновки суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови від 20.07.2024 про заборону в`їзду ОСОБА_3 в Україну терміном на три роки, а тому позов не підлягає задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні справи вірно застосував норми матеріального закону, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_7 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв