Справа № 320/10408/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Київ справа №320/10408/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі по тексту також позивач, ФСЗОІ) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» (далі по тексту також відповідач, ТОВ «ІФЗ-Виробництво») про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 503 442,44 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що ТОВ «ІФЗ-Виробництво» у 2022 році не було виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 481 855,56 грн.

Крім того, у зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій у повному обсязі у строк, встановлений Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 21 586,88 грн.

Несплата ТОВ «ІФЗ-Виробництво» адміністративно-господарських санкцій та пені стала підставою для звернення позивача до суду з вимогою про їх стягнення у примусовому порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відповідачем дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2022 році.

Так, відповідач стверджує, що ним було працевлаштовано 2 осіб з інвалідністю у 2022 році, а саме: гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач пояснив, що ОСОБА_1 був прийнятий 01.07.2021 на посаду столяра відділу столярних робіт на основне місце роботи (наказ № 17- 21К від 30.06.2021, довідка до акта огляду МСЕК серії АВ № 0100703 від 14.09.2020). ОСОБА_2 був прийнятий 01.04.2021 на посаду токаря відділу токарно-фрезерувальних робіт на основне місце роботи (наказ № 4-21К від 31.03.2021, довідка до акта огляду МСЕК серії АВ № 1070761 від 15.11.2021).

Відповідач зауважує, що нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені за їх несвоєчасну оплату, стягнення яких є предметом позову, було зумовлено помилкою у звітності відповідача, а саме: у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків-ФО, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2022 року. Однак, така помилка була виправлена шляхом подання уточнюючої звітності.

Крім того, відповідач зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду.

До відзиву на позовну заяву позивач долучив заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просить суд здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що Порядком заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773, не передбачено проведення коригувань показників заголовної частини, зокрема, штатної чисельності працівників за звітні квартали та кількості працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність. Відтак, «помилку», яку, як зазначає у відзиві відповідач, він допустив у звітних податкових розрахунках за 2022 рік, на переконання відповідача, в законний спосіб виправити неможливо.

Щодо наданих відповідачем до відзиву на позов документів відповідач зазначає, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена на строк до 01.04.2022, а ОСОБА_2 на строк до 01.12.2022, при цьому доказів продовження строку інвалідності цим особам не надано.

Також позивач звернув увагу на те, що у Додатках 1 (Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам) до уточнюючих Податкових розрахунків за 2022 рік відповідачем зазначено: ОСОБА_1 у Додатках 1 до уточнюючих Податкових розрахунках за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2022 року облікований за кодом категорії застрахованої особи: « 2»; ОСОБА_2 у Додатках 1 до уточнюючих Податкових розрахунках за ІV квартал 2022 року, облікований за кодом категорії застрахованої особи: « 2».

Згідно Додатку (Таблиця відповідності кодів категорій застрахованих осіб та кодів бази нарахування і розмірів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773 «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, код категорії ЗО « 2» встановлено для категорії «працююча особа з інвалідністю».

У зв`язку з цим позивач зазначає, що відповідач облікував вищевказаних осіб в уточнюючих Податкових розрахунках за 2022 рік, як працюючих осіб з інвалідністю, у звітний період, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу осіб з інвалідністю не мали (відповідно до довідок до актів огляду МСЕК).

Наведене, на переконання позивача, викликає сумнів щодо працевлаштування у відповідачем у 2022 році 2 осіб з інвалідністю.

Позивач зазначає, що уточнюючі податкові розрахунки відповідача за 2022 рік не можуть свідчити про фактичні трудові відносини ТОВ «ІФЗ-Виробництво» з вищевказаними особами у звітному 2022 році, оскільки відповідач не надав належні та достатні докази, які б підтвердили факт дійсних трудових відносин ТОВ «ІФЗ-Виробництво» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме у 2022 році. Такими доказами, на думку позивач, є: копії Додатків 1 до звітних податкових розрахунків (де зазначені персоніфіковані дані працівників) ТОВ «ІФЗ-Виробництво» за ІІ - ІV квартали 2022 року; відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, про трудову діяльність за 2022 рік, щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо тверджень про пропуск строку звернення до суду відповідач зазначає, що позов був поданий через підсистему «Електронний суд» 15.06.2023, тобто своєчасно.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначено, що за приписами пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану» постанову Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» доповнено пунктом 3 такого змісту:

« 3. Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд».

З огляду на вказане, відповідач стверджує, що гр. гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2022 році не втратили статус осіб з інвалідністю.

Відповідач також вважає необґрунтованим висновок позивача про неможливість виправлення звітних даних у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2022 року. Так, відповідач стверджує, що вказані розрахунки складаються відповідачем відповідно до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.10.2025 за № 4. При цьому, Порядком передбачена можливість проведення коригувань показників в сумах нарахованого податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску та/або реквізитах, в т. ч. й коду категорії застрахованої особи (ЗО), ряд. 08.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» (ідентифікаційний код 44041360, місцезнаходження: 08001, Київська обл., Бучанський р-н., смт.Макарів, вул.Дорожна, буд.14а) зареєстровано як юридична особа.

Судом встановлено, що позивачем був складений та надісланий відповідачу розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік.

Так, за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі 481 855,56 грн.

Оскільки вказана сума адміністративно-господарських санкцій не була сплачена відповідачем своєчасно та у повному обсязі, позивач просить стягнути їх у примусовому порядку, разом з пенею у розмірі 21 586,88 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі за текстом також - Закон №875-ХІІ, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої-другої статті 17 Закону №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ (в редакції до 05.11.2022) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

18 жовтня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон №2682-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який набрав чинності з 06.11.2022.

Частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ (в редакції Закону №2682-ІХ) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 19 Закону №875-ХІІ (в редакції Закону №2682-ІХ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

У межах зазначеного нормативу здійснюється також працевлаштування осіб з інвалідністю внаслідок психічного розладу відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію: про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю; необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 20 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України, який був чинним на момент виникнення спірних відносин.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 №827-22 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Так, пунктами 1.4-1.6 розділу І Порядку встановлено, що форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

Роботодавець визначає вид форми № 3-ПН - первинна або уточнювальна.

Первинна форма № 3-ПН подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна форма № 3-ПН подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії(й), зокрема умов праці, розміру заробітної плати, вимог до кандидата(ів) тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та професійної назви робіт (професії/посади).

Верховний Суд у постановах від 20.05.2019 у справі №820/1889/17, від 13.07.2020 у справі № 804/4097/18 від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19, від 03.08.2023 у справі № 120/4975/22 та від 29.11.2023 у справі №200/5659/21 зазначив, що передбачена частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю має наставати або

(1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону №875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або

(2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої - третьої, п`ятої статті 19 Закону № 875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулася до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування осіб з інвалідністю.

Обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для осіб з інвалідністю, звітування перед Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Як зазначено вище, у розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, становить 2 особи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що товариством було дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» від 30.06.2021 №17-21К прийнято на роботу з 01.07.2021 на посаду столяра ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0100703 від 14.09.2020 ОСОБА_1 з 01.04.2020 довічно встановлено ІІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено на строк до 01.04.2022.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» від 31.03.2021 №4-21К прийнято на роботу з 31.03.2021 на посаду токаря ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1070761 від 15.11.2021 ОСОБА_2 з 15.11.2021 встановлено ІІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено на строк до 01.12.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 витребувано від відповідача:

- докази на підтвердження фактичного працевлаштування відповідачем у 2022 році осіб з інвалідністю ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), зокрема, табелі обліку робочого часу; докази нарахування та виплати цим особам заробітної плати (платіжні документи про виплату коштів; інформацію про банківські установи, в яких відкриті банківські рахунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на які було здійснено переказ заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 2022 рік; банківські виписки за 2022 рік, які підтверджують виплату заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тощо); докази нарахування та фактичної сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2022 році (звітність до контролюючих органів з доказами її подання; платіжні документи та банківські виписки про сплату податку та збору тощо); докази того, що єдиний соціальний внесок був сплачений відповідачем у 2022 році з урахуванням плацевлаштування на підприємстві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- копії повідомлень про прийняття на роботу працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з доказами направлення цих повідомлень контролюючому органу (відповідні квитанції).

Витребувано від Головного управління ДПС у Київській області:

- копії повідомлень про прийняття на роботу працівників ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «ІФЗ-Виробництво» (ідентифікаційний код 44041360; адреса: вул. Дорожня, 14а, смт. Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001), з доказами направлення цих повідомлень контролюючому органу (відповідні квитанції).

На виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 ГУ ДПС у Київській області надано повідомлення про прийняття на роботу від 31.03.2021 ТОВ «ІФЗ-Виробництво», в якому міститься інформація про прийняття на роботу ОСОБА_2 згідно наказу №4-21К від 31.03.2021, а також повідомлення про прийняття на роботу від 30.06.2021 ТОВ «ІФЗ-Виробництво», в якому міститься інформація про прийняття на роботу ОСОБА_1 згідно наказу №17-21К від 30.06.2021.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 долучено до матеріалів справи табелі обліку робочого часу працівників ТОВ «ІФЗ-Виробництво», у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за січень-грудень 2022 року, банківські виписки щодо виплати, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заробітної плати у 2022 році та додатки 4 (ДФ) «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого ПДФО та ВЗ працівниками ТОВ «ІФЗ-Виробництво», у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також копії повідомлень про прийняття означених осіб з інвалідністю на роботу з доказами направлення повідомлень контролюючому органу.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 він прийнятий на роботу в ТОВ «ІФЗ-Виробництво» з 01.04.2021. Наказом від 31.08.2023 переведений на посаду слюсаря.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 він прийнятий на роботу в ТОВ «ІФЗ-Виробництво» з 01.07.2021.

Відомостей щодо звільнення означених осіб з інвалідністю матеріали справи не містять.

Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено виділення та створення відповідачем 2 робочих місць для осіб з інвалідністю, які зайняті особами з інвалідність., а саме: гр. ОСОБА_3 з 01.07.2021 та гр. ОСОБА_2 з 01.04.2021, зокрема і протягом 2022 року.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено дотримання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році.

При цьому, судом відхиляються доводи позивача щодо відсутності в матеріалах справи доказів продовження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інвалідності, оскільки відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 №390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану» внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 8 березня 2022 р. № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України, доповнивши її пунктом 3 такого змісту:

« 3. Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:

осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;....

При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.

Таким чином, оскільки повторний огляд осіб з інвалідністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припав на період дії воєнного стану, у суду наявні підстави вважати її такою, що продовжена до припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення, тобто, протягом 2022 року.

Крім того, судом приймаються до уваги доводи відповідача щодо помилкового зазначення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків - ФО, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2022 року, в яких помилково було зазначено кількість працюючих осіб з інвалідністю - 0 осіб, оскільки наявність технічної помилки у податковій звітності за умови відсутності фактичного порушення не може слугувати підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Крім того, матеріалами справи підтверджено подання відповідачем уточнюючої податкової звітності із зазначенням вірної кількості працюючих осіб з інвалідністю - 2 особи.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо посилань на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, позивач, як суб`єкт владних повноважень, має звернутись до адміністративного суду у тримісячний строк з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог.

Частиною четвертою статті 20 Закону №875-XII передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. Позови про стягнення адміністративно-господарських санкцій і пені пред`являються протягом шести місяців після закінчення строку для самостійної сплати, встановленого частиною четвертою цієї статті.

Верховний Суд у постановах від 06.11.2020 у справі №160/8707/19, від 06.02.2018 у справі №П/811/2242/15, від 05.07.2018 у справі №809/1933/16 та від 08.08.2019 у справі №809/1931/16 зазначив, що адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємствами самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

При цьому, Верховним Судом України зазначено, що саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. Крім того, на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений КАС України.

Отже, у вказаних постановах Верховного Суду викладено правовий висновок щодо тримісячного строку звернення до суду у справах за позовом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, який поширюється, у тому числі, і на вимоги про стягнення пені.

Наведене, у свою чергу, свідчить, що звернувшись 15.06.2023 до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені позивач дотримався строку звернення до суду.

Несвоєчасна реєстрація Київським окружним адміністративним судом позовної заяви не спростовує факт дотримання позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено не на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.