Справа № 580/10806/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року справа № 580/10806/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 03.09.2025 № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 10.12.1979 та призначити пенсію за віком з 26.08.2025 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу.

Ухвалою від 30 вересня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.10.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому від представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що за наслідками розгляду заяви позивачки про призначення пенсії і доданих до неї документів: не прийнято до уваги дані свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 11.11.1979 (далі свідоцтво про шлюб) щодо зміни прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , оскільки зазначено ім`я - ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним особи ОСОБА_4 . Не враховано дані експертного висновку від 21.08.2025 № 056/1743-а/3, Українського бюро лінгвістичних експертиз, оскільки він носить роз`яснювальний характер. До страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом серпня 1979 року - грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.12.1979, на титульному аркуші якої зазначені прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Запис про документ, на підставі якого внесено зміни, відсутній, чим порушено вимоги Інструкції № 58 та № 162. Дані свідоцтва про шлюб, не прийнято до уваги. Відтак, правові підстави для зарахування періодів роботи позивачки до страхового стажу згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 10.12.1979 року відсутні. Страховий стаж позивачки склав 05 років 01 місяць 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

26.08.2025 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення від 03.09.2025 № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки. Страховий стаж позивачки склав 05 років 01 місяць 09 днів. За наслідками розгляду заяви позивачки про призначення пенсії і доданих до неї документів: не прийнято до уваги дані свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 11.11.1979 (далі свідоцтво про шлюб) щодо зміни прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , оскільки зазначено ім`я - ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним особи ОСОБА_4 . Не враховано дані експертного висновку від 21.08.2025 № 056/1743-а/3, Українського бюро лінгвістичних експертиз, оскільки він носить роз`яснювальний характер. До страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом серпня 1979 року - грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.12.1979, на титульному аркуші якої зазначені прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Запис про документ, на підставі якого внесено зміни, відсутній, чим порушено вимоги Інструкції № 162. Дані свідоцтва про шлюб, не прийнято до уваги.

Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком позивачка вважає протиправним, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років (ч. 1 ст. 26 Закон № 1058-IV).

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд встановив, що відповідач не врахував до страхового стажу позивачки періоди роботи протягом серпня 1979 року грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.12.1979, з підстав відсутності на її титульному аркуші запису про документ, на підставі якого внесено зміни у прізвищі позивачки.

Під час надання оцінки вказаній підставі, суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, згідно п. п. 2.3, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У випадку виявлення неправильних чи неточних записів відомостей про роботу виправлення здійснюються адміністрацією підприємства, де був внесений відповідний запис.

Також, відповідно до п. п. 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз цих положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.

Таким чином, певні недоліки/неточності допущені роботодавцем під час заповнення трудової книжки працівника не можуть позбавляти його права на пенсійне забезпечення.

Суд встановив, що за даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.12.1979, на її титульному аркуші внесено виправлення у прізвище (із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на ОСОБА_3 ), імені (із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 ) та по батькові ( ОСОБА_8 на ОСОБА_9 ).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 11.11.1979, між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 .

Суд врахував, що в українській і російській ономастичних традиціях є особові імена, які мають кілька офіційних варіантів. Варіантні ряди в різних мовах кількісно і якісно не збігаються. Іноді кожен офіційний варіант однієї мови має в іншій мові єдиний варіантний відповідник. Іноді офіційному варіанту однієї мови відповідають в іншій мові декілька офіційних варіантів. Зокрема, ономастична традиція співвідносить два українські офіційні варіанти імені Таїсія і Таїса з єдиним російським варіантом Таисия. Відомі непоодинокі випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних варіантних форм одного імені, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при міжмовних перетвореннях особових імен.

З урахуванням зазначеного, записи українською мовою особового імені ОСОБА_4 (у паспорті та трудовій книжці), та ОСОБА_4 (у свідоцтві про укладення шлюбу), а також записи російською мовою ОСОБА_6 (у трудовій книжці), попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, суд вважає такими, що стосуються саме позивачки.

Суд також врахував експертний висновок № 056/1743-а/3 від 21.08.2025, відповідно до якого розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особового імені: офіційних українських Таїсія, Тайса і російських: офіційного Таисия та розмовного ОСОБА_6 .

За таких обставин, відомості про роботу позивачки, що зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.12.1979, мали бути оцінені відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачці пенсії.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про протиправність спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 03.09.2025 № 48.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Суд зазначає, що перевірка поданих позивачкою документів, під час вирішення питання про призначення пенсії, належить до повноважень органу Пенсійного фонду України, який, однак, у спірних правовідносинах не досліджував безпосередньо періоди роботи позивачки згідно наданої трудової книжки на предмет достатності підтвердженого нею страхового стажу для призначення пенсії за віком, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що у спірному випадку слід зобов`язати відповідача (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивачки від 26.08.2025 із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

З урахуванням наведеного вимогу позивачки про зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 10.12.1979 та призначення пенсії за віком з 26.08.2025 суд вважає передчасною.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.09.2025 № 48 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.08.2025 із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 30.10.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК