Справа № 580/10961/25
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 жовтня 2025 року Справа № 580/10961/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув матеріали адміністративної справи №580/10961/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС України у Черкаській області (вул. Хрещатик 235, м. Черкаси, 18002, код ЄДРПОУ ВП 44131663) про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, постановив ухвалу.

30.09.2025 вх.№49129/25 представник позивача - адвокат Андрійко Олена Володимирівна у позовній заяві просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС України у Черкаській області від 24.04.2025 №6001/23-00-24-05-01; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС України у Черкаській області від 24.04.2025 №6002/23-00-24-05-01; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС України у Черкаській області від 24.04.2025 №6004/23-00-24-05-01; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС України у Черкаській області від 24.04.2025 №6006/23-00-24-05-01.

06.10.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, на виконання ухвали суду представник позивача надала заяву від 10.10.2025 за вх.№50898/25, повідомивши, що перебіг строку звернення до суду пов`язує з датою 16.09.2025 - під час ознайомлення з матеріалами справи за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 1660021.90 грн без надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду і без покликання на справу, що розглядається судом.

28.10.2025 вх.№53777/25 на виконання ухвали суду про продовження строку залишення позовної заяви без руху представник позивача надала відомості щодо електронного кабінету позивача і представника позивача та повідомила власне уявлення про поважність причин пропуску строку не звернення із зустрічним позовом у справі №580/8640/25, що відкрита провадженням 01.08.2025, за позовною заявою контролюючого органу з покликанням: на податкову вимогу від 25.06.2025 №0-2300, акт про результати камеральної перевірки від 18.03.2025 та ППР від 24.04.2025; на власну заяву (без дати) про залишення без руху позовної заяви у справі №580/8640/25 згідно з ч.13 ст.171 КАС України, тому вважає, що суд без надмірного формалізму має врахувати правове значення дати 16.09.2025 та поновити строк звернення до суду (на час отримання ухвали про відкриття провадження у справі №580/8640/25 ОСОБА_1 не мала доступу до матеріалів на яких грунтувався позов податкового органу, тому звернулася з окремим позовом без застосування ст.177 КАС України). Представник позивача вважає, що строк звернення, починаючи з 24.04.2025 не сплив з дати прийняття оскаржених ППР (що прийняті після закінчення 1095-денного строку у розумінні п.102.1 ст.102 Кодексу №2755). Позивач стверджує: в акті від 18.03.2025 вказано про запит від 03.10.2024 №1409/0/23-00-24-01-05 про надання пояснень та документів, але вказаний запит повернувся без вручення, у зв`язку із ненаданням до перевірки документів використана податкова інформація. Згідно з листом ДПС України від 02.10.2024 джерелом інформації використаної компетентними органами Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії надана інформація, що Позивач отримувала доходи від компанії Fenix International Ltd протягом 2020-2022. У позовній заяві повідомлено, що вжиття заходів досудового врегулювання спору не здійснювалось.

Верховний Суд у справі № 820/1864/17: ЄДРСР 77025721 висновує: добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі покликатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. За правилами пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (Кодекс №2755) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 812/1823/17 (ЄДРСР 85742270) зроблений висновок, що ненадання платником податків контролюючому органу первинних документів у встановлені законом строки має наслідком встановлення відсутності таких документів на час складення податкової звітності.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві.

Верховний Суд у справі №2а/0470/4250/11 79388084 зазначає: процесуальним законодавством не визначений перелік причин, що є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк.

Представник позивача стверджує, що позовна заява подана у межах встановленого процесуального строку незалежно від того, від якої дати здійснюється обчислення - від дати фактичного ознайомлення Позивача з ППР (16.09.2025) чи від дати їх прийняття контролюючим органом (24.04.2025).

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Верховний Суд у постановах, зокрема, але не виключно, від 29.01.2021 у справі № 814/948/17, від 13.01.2021 у справі № 819/1399/17, від 11.06.2020 у справі №824/20/17-а, висловлював позицію, що факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком виникнення обов`язку платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Оскільки суд має достеменно дослідити обставини на які покликається сторона щодо дотримання строків та/або фактів про обізнаність, то на підтвердження доводу, що запит від 03.10.2024 №1409/0/23-00-24-01-05 про надання пояснень та документів повернувся без вручення - доказ (копія конверта, поштове повідомлення, відомості про ідентифікатор, відстеження, помилковість вказаної податкової адреси) не наданий, податкова звітність за 2020-2022 платником податку не надана.

З`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, що оскаржується.

Беручи до уваги, що платник податку має право на зустрічний позов відповідно до ст.177 КАС України та надання обгрунтованих клопотань щодо поважності причин пропуску строків у справі №580/8640/25 про стягнення боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями, у цій справі суд не встановив поважності причин пропуску строку звернення у спірних правовідносинах про які мав бути обізнаний як добросовісний платник податків з дня отримання/протягом неотримання/повернення запиту контролюючого органу від 03.10.2024 №1409/0/23-00-24-01-05 та подання публічної звітності про отримані доходи, зокрема: від компанії Fenix International Ltd протягом 2020-2022 зі сплатою відповідних податків, що визнаються самостійно узгодженим податковим зобов`язанням.

Суд враховує, що положення п. 56.19 ст. 56 Кодексу №2755 мають застосовуватися під час обчислення строку звернення до суду як у контексті тривалості такого строку, так і у питанні визначення дати початку його обчислення.

28.10.2025 вх.№53777/25 адвокат зазначає: 16.09.2025 є датою з якої Позивач пов`язує початок можливості звернення до суду з даним позовом, оскільки до цього Позивач не отримувала та не була обізнана зі змістом індивідуальних актів контролюючого органу ППР від 24.04.2025 та податкової вимоги від 25.06.2025. З цього моменту у Позивача виникла об`єктивна можливість ознайомитися зі змістом оскаржених ППР.

Позивач не повідомляє про оскарження податкової вимоги та про податкову звітність за 2020, 2021, 2022 про отримані/не отримані доходи фізичною особою, ФОП, статус резидент/нерезидент у контексті усунення подвійного оподаткування та зв`язок застосованих штрафних санкцій за неподатння податкової звітності (оскаржені ППР) за який саме період у контексті об`єктивної можливості знати про втручання в які саме права щодо запиту контролюючого органу від 03.10.2024 №1409/0/23-00-24-01-05, починаючи з 04.11.2024 щодо обміну податковою інформацією - відомостей від компанії Fenix International Ltd протягом 2020-2022.

Як відомо у зовнішньоекономічних операціях, у справі 580/90/23 ЄДРСР 122814426 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, що можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Допускається зарахування однорідних вимог, що випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18; постанова від 16 квітня 2019 року у справі № 911/483/18; постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 755/9929/15-ц). Наведені висновки відображено також у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 826/17678/15 та від 07 грудня 2023 року у справі № 420/21182/21. Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» 16 квітня 1991 року № 959-XII (далі - Закон № 959-XII) всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. За умови порушення строків, встановлених частинами першою, другою статті 13 Закону № 2473, само по собі зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності, що передбачена частиною 5 тієї самої статті. У випадку зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом, з`ясуванню також підлягають усі обставини виникнення такої заборгованості. Під час встановлення обставин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення унаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічними договорами потрібно з`ясувати, чи зміна боржника/кредитора за грошовими вимогами не завдала шкоди експортно-імпортному торговому балансу України, з метою захисту якого були введенні відповідні обмеження згідно із Законом № 2473-VIII. Порушенням експортно-імпортного балансу буде: ненадходження товару за імпортними операціями за умови оплати такого товару, унаслідок чого відбувається непродуктивний відтік капіталу з України, або несплата за поставлений товар згідно з експортними операціями, що призведе до ненадходження валютної виручки до України. У п.83 справи 580/90/23 ЄДРСР 122814426 вказано: дослідження такого роду документів повинно враховувати також доводи контролюючого органу щодо можливості господарських операцій.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Кодексу №2755). За вимогами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Кодексу №2755 після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня, під час нарахування суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Кодексу №2755 у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Кодексу №2755).

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Верховний Суд у справі № 640/28352/20 (за позовом Головного управління ДПС у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень) зазначає: аналіз норми п.59.5 статті 59 Кодексу №2755 свідчить про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. У разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється. Належна правова оцінка факту узгодженості грошових зобов`язань та виникнення податкового боргу судами попередніх інстанцій не надана, а тому під час нового розгляду справи суду варто взяти до уваги викладене вище, встановити дійсні обставини справи, що входять до предмета доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити обґрунтоване і законне судове рішення.

Оскільки факт узгодження грошових зобов`язань і підстав виникнення податкового боргу має визначатись у справі №580/8640/25 про стягнення боргу за конституційного обов`язку платника податку, то законододавець передбачив право платника податку на подання зустрічного позову відповідно до ст.177 КАС України.

У разі виявлення зловживання процесуальними правами, суд зобов`язаний ужити заходів для запобігання таким порушенням, як передбачено частиною четвертою статті 45 КАС України.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права у цілях, що є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 381/4598/21).

Оскільки законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти, то з урахуванням звітного періоду та режиму оподаткування, а також, починаючи з 04.11.2024 (наступний день після очікування контролюючим органом місячного строку отримання відповіді на запит) та з огляду на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав (надання публічної звітності про отримання доходів у 2020-2022, використання права платника податку протягом строку наступного за звітною датою, зокрема: 17.1.8. вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків; 17.1.16. надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, що підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, у порядку, встановленому цим Кодексом; п.17.1.18 ст.17 Кодексу №2755 взаємодіяти з контролюючим органом у режимі відеоконференції у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою надання усних пояснень) суд встановив за матеріалами цієї справи зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 щодо твердження про початок перебігу строку з 16.09.2025 (з огляду на обов`язок направлення контролюючим органом позовної заяви платнику податку про стягнення податкового боргу і відкриття 01.08.2025 провадження у справі №580/8640/25) за відсутності доказів поважності причин пропуску звернення до суду про оскарження ППР через незабезпечення реагування на на запит контролюючого органу від 03.10.2024 за відсутності відомостей оскарження податкової вимоги за узгодженим грошовим зобовязанням без використання прав платника податку і права сторони на зустрічний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

ВС у справі № 240/12017/19 висновує, що після завершення процесуальних строків на оскарження, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.45 КАС України).

Верховний Суд у справі №440/7433/21 зазначив, що у частині другій статті 45 КАС України наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який, однак, не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, що мають відповідну спрямованість і характер.

Відповідно до ч.5 ст.44 КАС україни учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, що ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч.6 ст.44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

У заяві від 10.10.2025 вх.50898/25 вказано, що ППР впливають на майнові права Позивача, створюючи обов`язок сплатити, визначене контролюючим органом, податкове зобов`язання, що є втручанням у право власності, проте законодавець розмежовує зміст понять «податкове» і «грошове» зобов`язання (ст.14 Кодексу №2755), що не є тотожними.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст.45 КАС України).

Верховний Суд у справі №826/16958/17 ЄДРСР 77537724 зазначив: якщо від наявності доказу залежить визначення предмета спору та підтримання позивачем відповідних вимог, позивач не може перекладати на суд власний обов`язок визначитися з предметом спору.

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX).

Адміністративний орган, який склав податкову вимогу (про яку обізнаний платник податку) щодо узгодженого грошового зобов`язання використовує ч.4 ст.5 КАС України у справі №580/8640/25, де не заявлений зустрічний позов щодо узгоджених сум грошового зобов`язання відповідно до ст.177 КАС України, а фізична особа ініціює новий позов з покликанням на п.2 ч.1 ст.5 КАС України (незгода з визначеним порушенням у ППР на підставі незгоди з висновками акту перевірки - усі ППР мають спільну фактичну та правову основу і об`єднання відповідає критерію єдності предмета доказування).

За перевірених доводів позовної заяви і заяв на усунення недоліків, суд дійшов висновку про зловживання учасниками ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) процесуальними правами, позаяк представник позивача допускає маніпуляцію обставинами і фактами щодо об`єктивної можливості ОСОБА_1 як платника податків знати про факти подання/неподання звітності за 2020-2022 роки та стану грошових зобов`язань і розрахунків з бюджетом, прояв добросовісності у взаємовідносинах з контролюючим органом у наданні запитуваних документів та реалізації прав і обов`язків платника податків, позивачем не обгрунтований зміст і характер порушеного права за кожним ППР з різними формами (сумами), стверджується про податкове зобов`язання за ППР, однак у контексті висновків ВС у справі № 640/28352/20 щодо реалізованої ст.177 КАС України йдеться про оцінку судом факту узгодженості грошових зобов`язань та виникнення податкового боргу.

Суд бере до уваги, що у справі №580/8640/25, що розглядається, сторона (як платник податків) не позбавлений права обгрунтовувати поважність причин у зв`язку із поданням зустрічного позову за наявності єдності предмета доказування позовів та реалізації права на справедливий суд.

Керуючись ст. 2, 44, 45, 160, 161, 169, 241, 243, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати зловживанням процесуальними правами позивачем і представником позивача у справі №580/10961/215 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Черкаській області про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів.

Повернути адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Черкаській області про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів позивачеві.

Ухвала набрала законної сили відповідно ст. 256 КАС України і може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Копію ухвали направити позивачеві, представнику позивача.

Ухвала складена, підписана 29.10.2025.

СуддяЛариса ТРОФІМОВА