Справа № 520/25479/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Справа № 520/25479/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садової М.І.,

за участю секретаря судових засідань Гурець В.В.,

представника позивача Гурін Р. А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши в місті Харкові в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Національного університету цивільного захисту України до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталіною Горбатюк про накладання штрафу у розмірі 5100,00 грн від 11.09.2025 у виконавчому провадженні № 78683186; - вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що часткове невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі № 520/6897/25 (щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018) зумовлене відсутністю відповідного бюджетного фінансування від Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України). Позивач надіслав лист від 10.09.2025 № 88 01-5139/88 20 до ДСНС України щодо виділення додаткового фінансування по КПКВ 1006280 за КЕКВ 2800. Відсутність коштів на рахунках позивача унеможливлює виплату без порушення статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України. Просить урахувати, що судове рішення частково виконано, що також не заперечує відповідач, а відтак були відсутні підстави для накладення штрафу за невиконання судового рішення. Позивачем вчиняються усі необхідні дії з метою виконання судового рішення. У відповідності до ст. 139 КАС України просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не визнає позов повністю. Стверджує, що постанова про накладення штрафу прийнята законно відповідно до статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки на момент її винесення (11.09.2025) рішення суду не виконано в повному обсязі, а боржник не надав інформації про причини невиконання. Заява боржника про часткове виконання надійшла лише 16.09.2025, після прийняття постанови. Відповідач посилається на обов`язок виконавця вживати заходів примусового виконання (стаття 18 Закону № 1404-VIII) та відсутність поважних причин на момент перевірки.

Позивач у відповіді на відзив спростовує позицію відповідача, наголошуючи, що лист від 10.09.2025 до ДСНС України підтверджує зусилля щодо отримання фінансування до винесення постанови. Державний виконавець не перевірив спроможність боржника сплатити кошти, а застосування штрафу має превентивний характер і не застосовується, якщо відсутні докази ухилення від виконання. Посилається на статті 23 та 116 Бюджетного кодексу України, частину 1 статті 18 Закону № 1404-VIII.

Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить такі задовольнити.

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились, у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, 23.07.2025 відділом примусового виконання рішень відкрито виконавче провадження № 78683186 на підставі виконавчого листа № 520/6897/25, виданого 10.07.2025 Харківським окружним адміністративним судом на виконання рішення від 30.05.2025 у справі № 520/6897/25 про зобов`язання НУЦЗ України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 28.02.2018 з компенсацією податку.

Позивач (боржник у виконавчому провадженні) здійснив попередній розрахунок індексації, але виплата не проведена через відсутність бюджетного фінансування.

10.09.2025 надіслано лист № 88 01-5139/88 20 до ДСНС України щодо виділення коштів по КПКВ 1006280 за КЕКВ 2800. Станом на 24.09.2025 кошти не надійшли.

11.09.2025 державний виконавець Горбатюк В.П. постановив постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. відповідно до статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII).

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладання штрафу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а за частиною четвертою вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

За змістом спірних обставин у цій справі підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугувало те, що боржником у встановлений строк постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2025 10 робочих днів, добровільно не виконано судове рішення.

Попри аналізуючи оспорювану постанову суд дійшов висновку, що така не місить жодних відомостей про вжиття державним виконавцем заходів щодо встановлення причини невиконання судового рішення. На підставі яких доказів державний виконавець, шляхом виконання своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, дійшов висновку про відсутність поважних причин, судом із оспорюваної постанови та доданих до неї доказів, не встановлено.

Також сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів того, що на дату прийняття оскарженої постанови відповідач проводив перевірку виконання боржником рішення суду, в тому числі звертався із відповідними листами - запитами до стягувача щодо виконання рішення суду, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідних актів державного виконавця, в тому числі інших документів.

Згідно із статтею 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України. Вказані виплати здійснюються виключно за рахунок коштів Державного бюджету України з відповідним бюджетним призначенням. Виділення коштів на фінансування даної бюджетної програми (та, відповідно, можливість проведення виплат заборгованості за рішенням суду) не залежить від бажання військової частини, та відповідач не має можливості провести відповідні виплати без відповідного бюджетного призначення.

Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Суд погоджується з позивачем, що відсутність бюджетних асигнувань від ДСНС України є поважною причиною невиконання, оскільки НУЦЗ України як бюджетна установа не може здійснювати виплати без коштів, не порушуючи бюджетного законодавства. Лист від 10.09.2025 підтверджує вжиті заходи до винесення постанови. Державний виконавець не встановив факт ухилення від виконання та не перевірив фінансову спроможність боржника, що суперечить частині 1 статті 18 Закону № 1404-VIII (обов`язок вживати заходів неупереджено та ефективно).

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем частин першої та третьої статті 18 Закону №1404-VIII унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення боржником. При цьому, як зазначав суд, обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, а отже при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано вимог частини другої статті 2 КАС України щодо добросовісності та обґрунтованості.

Таким чином, з огляду вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталіною Горбатюк про накладання штрафу у розмірі 5100,00 грн від 11.09.2025 у виконавчому провадженні № 78683186, винесена передчасно, а також без встановлення та з`ясування всіх фактичних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене вище суд прийшов до переконання про те, що оскаржувана постанова державного виконавця у ВП № 78683186 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн є протиправною у зв`язку із відсутністю доказів неповажності невиконання рішення суду, а відтак її необхідно визнати протиправною, у зв`язку із чим слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

У відповідності до ст. 139 КАС України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов Національного університету цивільного захисту України до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталіною Горбатюк про накладання штрафу у розмірі 5100,00 грн від 11.09.2025 у виконавчому провадженні № 78683186.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Національного університету цивільного захисту України судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Національний університет цивільного захисту України, місцезнаходження місто Черкаси, вулиця Онопрієнко, будинок 8, ;

відповідач відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження - місто Черкаси, вулиця Хіміків, будинок № 50, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 28.10.2025.

Суддя М. І. Садова