Справа № 640/3049/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2025 року м. Рівне №640/3049/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙТРЕЙДІНГ"
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2020, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙТРЕЙДІНГ" до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2020.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши що реальність вчинення спірних господарських операцій не підтверджується, роботи не виконувались, лише формально оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкового вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ, у зв`язку з чим вважає висновки акту перевірки обґрунтованими та підстав для скасування спірного рішення не вбачає. Додатково зауважує, що договорів яким оформлено господарські відносини між позивачем та ФГ «Золотий ТІК» місять ознаки підробки, зокрема договір містить номер розрахункового рахунку, який був відкритий в банківській установі після оформлення договору, що є неможливим.

Додатково зауважує, що первинні документи не містять обов`язкових реквізитів, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка підписувала відповідні документи, що є порушенням бухгалтерського обліку.

Крім того, при аналізі даних ДПС податковим органом встановлено відсутність можливості виконання операцій з огляду на відсутність в ФГ основних ресурсів транспортних засобів, недостатність трудових ресурсів.

30.03.2021 представником позивача подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивачем викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, висновки контролюючого органу вважає хибними та не підтвердженими належними доказами. Посилався на реальність господарських операцій з вказаним контрагентом у період, що перевірявся.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року для розгляду справи №640/3049/21 визначено суддю В.В.Щербакова.

Ухвалою судді від 10.03.2025 справу прийнято до провадження судді Щербакова В.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення, виклику учасників справи.

21.03.2025 від Головного управління ДПС у м.Києві надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28.10.2025 замінено відповідача Головне управління ДПС у м.Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м.Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Співробітниками ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» з питань дотримання законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить 100 000 грн. за червень 2020 року.

Результати перевірки оформлені актом №59/26-15-07-04-04/35173582 від 15.09.2020 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ»:

- п. 44.1 от. 44, п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 пп. «б» п200.4 ст.200 ПК України в результаті чого встановлено заниження сум податку на додану вартість, в період, що перевірявся на загальну суму 465 531 грн., в тому числі: за червень 2020 року на суму 465531 грн. та встановлено завищення сум від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту на загальну суму 193 167 грн., у тому числі за червень 2020 року на суму 193 167 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення:

від 06.10.2020 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 581913,75 грн., в тому числі 465 531 грн. за податковим зобов`язанням та 116 382,75 грн. штрафні санкції.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач скористався процедурою адміністративного оскарження.

Рішенням ДПС України, за результатами розгляду, серед іншого, скаргу в частині оскарження ППР № залишено без задоволення, спірне рішення залишене без змін.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернуся до суд з даним позовом.

Як встановлено судом, вищенаведені висновки контролюючого органу грутувались на неможливості підтвердження факту реальності господарських операцій з ФГ «Золотий ТІК».

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентом - ФГ «Золотий ТІК», мету придбання та обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарських операцій.

Так, Між ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» (в якості покупця) та Фермерським господарством «ЗОЛОТИЙ ТІК» (в якості постачальника) укладено Договір поставки №1405 від 14.05.2020, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, в кількості та за цінами, визначеними цим Договором і специфікаціями до нього, які укладаються сторонами цього договору на кожну окрему партію та повинні містити назву, кількість, характеристики, вартість, строк передачі товару, умови постачання тощо.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що приймання-передавання товару оформляється відповідними накладними на кожну окрему партію товару, підпис покупця на яких підтверджує факт отримання покупцем товару та перехід права власності на товар від постачальника до покупця.

Розділом 2 Договору сторонами обумовлено умови постачання та передачі товару.

Зокрема, підставою для постачання товару є відповідне замовлення покупця, яке може бути викладене як у письмовій, так і усній формі та передане постачальнику або його представникові шляхом телефонного або факсимільного зв`язку чи електронної пошти. На підставі замовлення постачальник протягом 3 днів формує специфікацію на партію товару в межах замовлення, підписує її та надсилає для узгодження шляхом підписання. Підписана специфікація зобов`язує постачальника поставити та передати товар, а покупця отримати поставлений товар. (п. 2.1 Договору)

Згідно з п.2.2. передача товару здійснюється постачальником на своєму складі, що визначається в специфікаціях. Передача товару на складі постачальника здійснюється постачальником за власний рахунок на умовах DDP (склад покупця, адреса якого зазначається у специфікаціях) до складу Покупця або передача товару на складі Постачальника здійснюється на умовах EXW (склад постачальника, адреса якого зазначається у специфікації), відповідно до правил використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі Інкотермс 2010.

Розділом 3 Договору сторонами обумовлено суму договору та умови розрахунків.

Зокрема, загальна сума договору складає вартість товару, який переданий постачальником покупцю зі всіма разом узятими накладним по цьому Договору. Ціна товару визначається та узгоджується сторонами перед кожною окремою партією товару у специфікації.

Розрахунки за цим Договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в цьому Договорі рахунки сторін в банківських установах. (пп. 3.1 3.2. Договору)

В розділі реквізити сторін вказано р/р НОМЕР_1 в АТ «КРИСТАЛБАНК»

Підписантом договору від постачальника вказано директора А.С.Хваля.

На виконання умов договору, ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» реалізовано для ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» товар сою, на підтвердження надано:

Видаткову накладну №110 від 16.06.2020 на суму 353 094,84 грн.

Видаткову накладну №111 від 16.06.2020 на суму 2 344 869,48 грн.

Видаткову накладну №116 від 17.06.2020 на суму 1 254 162, 0 грн.

Так, відповіло до видаткових накладних за червень 2020, ФГ«ЗОЛОТИЙ ТІК» здійснило постачання сої ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» на загальну суму 3 952 126 гривень.

Вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту в червні 2020 року в сумі 658 688 грн. та відображено в дод 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до рахунку 631 оборотно-сальдової відомості за червень 2020 наданої перевірки ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» здійснено розрахунки за наданий товар в грошовій формі з ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» шляхом заключення договору факторингу від 16.06.20 №601-0620 укладений між ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» та ТОВ «ФІН-СЕРВІС» (код 42958379), на право відступлення права вимоги з новим кредитором якому ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» було перераховано грошові кошти в сумі 1 911 976 грн, а саме:

виписка банку від 23.06.2020 №1 187 на суму 1 250 061 грн;

виписка банку від 25.06.2020 31189 на суму 661 915 гривень.

Часткову оплату відповідно до договору факторингу від 16.06.2020 №01-0620 по вищевказаній операції здійснило ТОВ «ФІН-СЕРВІС», відповідно наданої до перевірки оборотно-сальдової відомості (рах 631) за червень 2020 у сумі 3 517 392 гривні.

Станом на 31.06.2020 кредиторська заборгованість ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» перед ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» становила 434 734 гривні.

Перевезення придбаної сільськогосподарської продукції відбувалось згідно товарно-транспортних накладних:

№47 від 19.06.2020,

№46 від 19.06.2020,

№45 від 18.06.2020,

№44 від 18.06.2020,

№43 від 18.06.2020,

№42 від 18.06.2020,

№41 від 18.06.2020,

№40 від 18.06.2020,

№39 від 16.06.2020.

У вказаних ТТН автомобільним перевізником зазначено ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК», замовником/вантажовідправником зазначено ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ»

Пункт навантаження: с.Високий Камінь, Житомирська область

Пункт розвантаження: вул.Привокзальна, с.Переславське, Переяслав-Хмельницький район

Оскільки, на думку контролюючого органу, можливість вчинення даних господарських операцій ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК», та ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» відсутня, а наслідком для податково обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, ДПС вважає, що ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Отже, в порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.19 ст.198, п.200.1 абз. «б» п.200.4 ст.200 Кодексу ТОВ «СТРОЙТРЕЙДІНГ» завищено суму податкового кредиту по податку на додану вартість на 658 698 гривень.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про документування зазначених операцій та відображення їх в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правилу цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року 88 (Положення).

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

При цьому ПК України та Закон №996-ХIV не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Як встановлено судом, відповідач наголошував на не дотриманні порядку оформлення видаткових накладних.

З даного приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до вимог вищевказаного абз.9 ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" долучені позивачем видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; підписи в графі "відвантажив" та "отримав", та засвідчені ці дані відтиском печаток сторін.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17 та від 05 грудня 2018 року у справі № 915/878/16.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку про таке: «відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Відсутність реквізитів довіреності (на підставі якої діяли уповноважені особи відповідача при прийнятті товару) в накладній також не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки, їх відсутність за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не маже заперечувати таку господарську операцію».

З огляду на це, суд констатує, що на видаткових накладних міститься оригінальний відтиск печатки позивача, доказів втрати печатки відповідач не надав.

А тому, такі неістотні недоліки не можуть бути самостійною підставою для сумніву у реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «Стройтрейдінг» та ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» за договором поставки №1405 від 14.05.2020, зокрема, за долученими до позову видатковими накладними.

Щодо решти доводів контролюючого органу.

Контролюючий орган зазначив, що банківський рахунок ФГ «ЗОЛОТИЙ ТІК» згідно наявних у контролюючого органу відомостей банківської установи відкритий у червні 2020, в той час коли договір укладений 14.05.2020.

Відкриття рахунків у банках здійснюється відповідно до пункту 1.5 р.І Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, зареєстрованої Постановою НБУ від 12 листопада 2013 року № 492. Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 1.13 р.1 Банк зобов`язаний у встановленому законодавством України порядку надіслати повідомлення до відповідного контролюючого органу про відкриття або закриття поточного/вкладного (депозитного) рахунку клієнта.

Банк має право проводити видаткові операції за рахунком клієнта, який відповідно до законодавства України зобов`язаний сплачувати податки і збори, провадить незалежну професійну діяльність, починаючи з дати отримання банком повідомлення контролюючого органу про взяття рахунку на облік у контролюючих органах або з дати, визначеної як дата взяття на облік у контролюючому органі за мовчазною згодою згідно з абз. 2 п. 69.3 статті 69 ПК України.

Слід зазначити, що відповідно до статті 69 ПК України банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно - правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців») чи інформації з цього реєстру, отриманої банком відповідно до закону, із зазначенням даних про взяття на облік в контролюючих органах як платника податків.

Банки та інші фінансові установи зобов`язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, у день відкриття/закриття рахунка (п.69.1, п.69.2).

Зважаючи на вищевикладене, Банк надає інформацію клієнту про реквізити рахунку тільки після відкриття рахунку в автоматизованій банківській системі на підставі отриманих від клієнта документів для відкриття рахунку та проведення ідентифікації та верифікації клієнта. При цьому, видаткові операції по рахунку клієнта здійснюються тільки після повідомлення Банком контролюючого органу.

Позивачем у відповіді на відзив пояснено, що про навість таких розбіжностей йому стало відомо лише з відзиву і дата договору (14.05.2020) сформована помилково. Відповідні зміни до договору внесено додатковою угодою

При цьому внесення відповідних змін, позивачем документально не підтверджено.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд зауважує, що позивачем не було подано ні контролюючому органу, ні суду доказів наявності у контрагента офісних, складських приміщень, виробничих потужностей, автомобільного транспорту, устаткування, що унеможливлює ведення фінансово-господарської діяльності.

Позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання.

Наявність вищезазначених недоліків при оформленні документів первинних документів в сукупності позбавляють суд можливості встановити безперечну реальність здійснення господарських відносин, відтак суд дійшов висновку, що встановлені факти/обставини, доводять неможливість вищезгаданих господарських операцій між позивачем та його контрагентом, тому віднесення сум податку на додану вартість по вказаним господарським операціям до податкового кредиту є безпідставним.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку про правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРОЙТРЕЙДІНГ" (вул. Васильківська,1, офіс 207, Київ 40,03040, )

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116, )

Суддя В.В. Щербаков