Справа № 260/6688/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6688/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представник Кислого Андрія Матвійовича (61001, Харківська обл.. м. Харків, просп. Героїв Харкова, 64-А, РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Кислого Андрія Матвійовича звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № M923 від 02.08.2025р. «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) зобов?язати Військову частину НОМЕР_3 Національної Гвардії України звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини.

25 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30 вересня 2025 року ухвалою суду витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку ВЛК щодо ОСОБА_1 та відомості щодо перевірки підстав щодо надання відстрочки ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

06 жовтня 2025 року, на виконання вимог ухвали суду, надано довідку ВЛК від 29 липня 2025 року № 2025-0729-1532-1169-0 та зазначено, що в період з 2023 року по 29 липня 2025 року громадянин ОСОБА_1 не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 29.07.2025 р. по 02.08.2025 р. працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортували позивача по декількох військових частинах Заходу України, але його ніде не прийняли на службу. Як згодом стало відомо представнику позивача адвокату Кислому Андрію Матвійовичу, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було видано наказ № М923 від 02.08.2025 р. (підписано 02.08.2025 р. о 21 год. 35 хв.), відповідно до якого ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_3 НГУ. Однак до відповідача-2 військової частини НОМЕР_3 НГУ позивач направлений не був. Станом на день подання цього позову, 17.08.2025 р., ОСОБА_1 продовжують тримати в ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 незаконно тримають під вартою без будь-яких законних рішень суду. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К. від 15.08.2025 р. у справі № 308/11642/25 було відмовлено у відкритті провадження за клопотанням адвоката Кислого Андрія Матвійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на незаконне затримання та позбавлення волі ОСОБА_1 в порядку ст. 206 КПК України.

12 вересня 2025 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21.08.2025 № 243. Після зарахування позивач перебував у складі військової частини НОМЕР_3 та підлягав виконанню внутрішніх правил, розпоряджень командування та військової дисципліни відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язокі військову службу», Статуту внутрішньої служби та наказів командира частини. Водночас, позивач самовільно залишив територію КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей», де проходив лікування. Даний факт підтверджується донесенням оперативного чергового військової частини НОМЕР_3 від 24.08.2025 №50/115/10/2-556 та наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 02.09.2025 № 257. Даний факт демонструє, що позивач фактично відмовився від виконання службових обов`язків та не бажає проходити військову службу у межах мобілізації. Крім того відповідач-2 діяв виключно у межах чинного законодавства. Відповідач-2 не є суб`єктом, який приймає рішення про призов на військову службу, та не наділений повноваженнями скасовувати або змінювати накази ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його дії обмежуються виконанням організаційно-розпорядчих заходів всередині військової частини, у межах яких він приймає на службу військовозобов`язаних, зараховує їх до списків особового складу та здійснює керівництво їхнім проходженням служби, відповідно до вимог законодавства, Статуту внутрішньої служби та наказів командування. Разом з тим відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення зі служби можливе виключно у визначених законом випадках: за станом здоров`я, за віком, за сімейними обставинами тощо. Враховуючи, що позивач допустив скоєння самовільного залишення військової частини, то таке не є підставою для його звільнення з військової служби, адже фактичне перебування позивача невідоме.

Відповідачем 1 або уповноваженим представником відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 25 серпня 2025 року, не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 29 липня 2025 року Позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при обласному тимчасовому мобілізаційному пункті ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано здоровим ОСОБА_1 , відповідно до довідки ВЛК від 29 липня 2025 року № 2025-0729-1532-1169-0.

02 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 наказом № М923 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» призвано ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_3 НГУ, (а.с. 11).

21 серпня 2025 року наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 243 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, з ІНФОРМАЦІЯ_4 , та призначено на посаду стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку) (ВОС-100915ГІ), з 21 серпня 2025 року.

02 вересня 2025 року наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 257 виключено з усіх видів забезпечення стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку) солдата ОСОБА_1 (Г-227699), який самовільно залишив лікувальний заклад з 24 серпня 2025 року.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).

Як встановлено частиною 3 статті 1 даного Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № M923 від 02.08.2025 «Про призов військовозобов?язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).

Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частин 5, 7 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства (у тому числі звільнені з полону до завершення бойових дій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), які на законних підставах перебувають на території України (далі - іноземці та особи без громадянства), можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9 статті 1 Закону №2232-XII).

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі регламентується Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Положення №1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-XII, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом.

У відповідності до пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Відповідно до пункту 253 Положення №1153 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.

За частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, який Військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби.

Також позивач не був заброньований в установленому законом порядку, оскільки доказів суду не надано.

Враховуючи наведені обставини, а також Указ Президента України №69/2022, суд приходить до висновку, що відповідачем 1 правомірно здійснено призов позивача на військову службу по мобілізації з подальшою відправкою для проходження військової служби до військової частини, оскільки це є його конституційним обов`язком. А відтак наказ від 02 серпня 2025 року № М923 в частині призову ОСОБА_1 не підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Національної Гвардії України звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини, судом встановлено наступне.

Частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ визначено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, з 02 серпня 2025 року (день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки) позивач проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець».

Згідно з пункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Суд звертає увагу, якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби.

Враховуючи вищенаведене, відповідна позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.

Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представник Кислого Андрія Матвійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28 жовтня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль