Справа № 333/5855/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 333/5855/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2025 ( суддя Ковальова Ю.В.) в адміністративній справі №333/5855/24 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Самбурцева Владислава Володимировича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серія ЕНА № 2444916 від 21.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Самбурцева В.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 21.06.2024 о 17 годині 01 хвилин в м. Запоріжжі по вул. Козача, 1, він, керуючи транспортним засобом Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 здійснив перевищення встановлених обмежень руху у населеному пункті на 29 км/год., рухався зі швидкістю 79км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Вважає, що дії поліцейського при винесенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є неправомірними, сама постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки адміністративного правопорушення позивач не вчиняв та швидкість не перевищував, а прилад «TruCam», за допомогою якого було зафіксоване порушення (перевищення швидкості) під час фіксації перебував у працівників поліції в руках, а отже він міг допустити більшу похибку під час вимірювання швидкості руху автомобіля. Фіксування перевищення швидкості здійснено не стаціонарно вмонтованим приладом, а способом фіксації швидкості руху (якщо така була) його автомобіля. Вимірювання швидкості було проведено працівником патрульної поліції з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCam з порушенням вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки вимірювання здійснювалося приладом «TruCam», який не був розміщений стаціонарно. Позивач наголошує, що рухався транспортним засобом відповідно до п. 12.8 Правил дорожнього руху України на ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків. Так, рішенням Запорізької міської ради № 68 від 18.12.2019, яке оприлюднено на офіційному сайті 03.02.2020, збільшено швидкість руху транспортних засобів вздовж вул. Прибережна автомагістраль у м. Запоріжжі до 70 км/год. у період з 01 квітня до 01 листопада. Станом на момент зупинення та на момент розгляду та вирішення справи вказане рішення не скасоване. Отже на його думку, посадовцем було скоєне неправомірне притягнення його до відповідальності та неправомірно накладено адміністративне стягнення на нього, оскільки посадовець не дотримався норм Основного закону та вийшов за межі діючих норм КУпАП, а також порушив норму Закону України «Про Національну поліцію», оскільки діяв без принципів дотримання законності та верховенства права, а тому постанова має бути скасована. Наголошує, що працівники поліції зупинили його, коли він рухався не по вул.. Козача, 1 , а по вул. Прибережна автомагістраль у м. Запоріжжі, що чітко вбачається як з відеозапису, наданого відповідачем, так і з відеозапису, наданого позивачем, де зафіксована ділянка місцевості за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Козача. Посилаючись на викладене, позивач вважає дії відповідача незаконними, у зв`язку з чим, просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції, стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2025в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Постановою інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Самбурцева В.В. серія ЕНА № 2444916 від 21.06.2024 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 21.06.2024 о 17 годині 01 хвилин в м. Запоріжжі по вул. Козача, 1, він, керуючи транспортним засобом Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 здійснив перевищення встановлених обмежень руху у населеному пункті на 29 км/год., рухався зі швидкістю 79км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Розділом 12 ПДР України у п. 12.1 визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно із п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Так, за змістом оспорюваної постанови, позивач порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР більш ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam.

Колегія суддів зазначає, що TruCam - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCam автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, відповідно до сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

В якості доказів правомірності використання приладу TruCam, відповідачем додано копію свідоцтва про повірку №22-01/29763 від 06.12.2024.

В свою чергу, з наданого відео правопорушення, фото з приладу «TruCam», зафіксовано вимірювальним лазерним пристроєм рух автомобіля засобом Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 зі швидкістю 79 км/год, що перевищує максимальну допустиму швидкість в межах населеного пункту, розгляд справи від 21.06.2024, що здійснювалась на відео-реєстратор згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, факт перевищення позивачем максимально допустимої швидкості руху у межах населеного пункту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Стосовно доводів позивача про порушення поліцейським порядку використання вимірювача швидкості, який знаходився в руках поліцейського при вимірюванні швидкості, що суперечить вимогам ст.40 Закону №580-VIII, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону №580-VIII встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII врегульовано порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою : 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом ч.2 ст.40 Закону №580-VIII, інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.

Надані до суду фотознімки та відеозапис обставин правопорушення дають можливість ідентифікувати державний номерний знак автомобіля, що на ній зображений, а також його марку, колір, модель та швидкість руху у момент вимірювання, яка становила 79 км/год, що на 29 км/год перевищувало допустиму швидкість руху в населеному пункті, в якому він рухався, є належними та допустимими доказами наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, копії зазначених доказів засвідчені електронним цифровим підписом.

Таким чином, доводи позивача спростовано наданими відповідачем доказами. Позивач жодних переконливих доказів своєї невинуватості як на місці вчинення правопорушення так і під час судового розгляду не надав.

Суд визнає, що постановою серії ЕНА № 2444916 від 21.06.2024 про накладення адміністративного стягнення, на позивача на законних підставах було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за адміністративне правопорушення, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідач довів обґрунтованість та законність прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "OHalloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення розглянута відповідачем у встановленому порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, та на законних підставах. Відповідач довів правомірність винесеної ним постанови у справі про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова є обґрунтованою і законною. Вина позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена та підтверджується належними та допустимими доказами, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2025 в адміністративній справі №333/5855/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко