Справа № 400/7847/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7847/25

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. Дата і місце ухвалення: 08.09.2025р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, зобов`язання виплатити одноразову грошову винагороду, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2025р. №953 у виплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 1 млн грн. одноразової грошової винагороди, передбаченої п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1млн. грн. на підставі п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 08.09.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції помилково поставив під сумнів той факт, що позивач під час воєнного стану брав безпосередню участь в районах ведення бойових дій та має законне право на виплату одноразової винагороди відповідно до п.4 Постанови КМУ від 11.02.2025р. №153. Судом не враховано, що для отримання виплати, передбаченої вказаною Постановою, не вимагається додаткове посилання на п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або на постанову КМУ від 28.02.2022р. №168, які жодним чином не пов`язані із правом на отримання одноразової виплати.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що ОСОБА_1 відповідає всім критеріям для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1млн.грн. на підставі п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025р., а саме: діючий військовослужбовець добровільно у віці 20 років став на захист Батьківщини; посада відноситься до рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України; брав безпосередню участь в районах ведення воєнних (бойових) дій, що підтверджується довідкою від 13.06.2025р. №777; відсутній факт притягнення під час служби до дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності.

Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що довідка від 13.06.2025р. №777 свідчить про наявність у позивача статусу учасника бойових дій, проте не є підтвердженням безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою КМУ №153 від 11.02.2025р. За таких обставин, командуванням військової частини НОМЕР_1 було прийнято правомірне рішення про відмову ОСОБА_1 у нарахуванні одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн.грн.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в березні 2022 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби в Збройних Силах України за мобілізацією.

З березня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 (військовий госпіталь) на посадах рентгенлаборанта рентгенологічного відділення (02.03.2022р. - 28.11.2022р.) та санітара приймального відділення (з 28.11.2022р. по т.ч.), що підтверджується витягом з особової справи про проходження військової служби в ЗСУ від 13.06.2025р. №778.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.11.2023р.

17.06.2025р. ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом про призначення та виплату йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн.грн. відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» №153 від 11.02.2025р.

До рапорту позивач долучив: копію витягу із особової справи; копію довідки від 13.06.2025р. №777; копію службової характеристики; копію паспорту.

Про результати розгляду рапорту від 17.06.2025р. військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 листом від 04.07.2025р. №953. Зокрема, військова частина відмовила у виплаті відповідної одноразової грошової винагороди з посиланням на те, що ОСОБА_1 не брав безпосередню участь у бойових діях на тимчасово окупованій Російської Федерацією території України, на території між позиціями сил оброни та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, а тому він не має права на отримання виплати, передбаченої постановою КМУ №153 від 11.02.2025р.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що позивачем належними документами не підтверджено таку обов`язкову умову для набуття права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену п.4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р., як безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою. Суд зазначив, що наведене у наданій ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 довідці №777 від 13.06.2025р. формулювання є загальним визначенням щодо осіб, які відповідно до п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на статус учасника бойових дій. За висновками суду, довідка №777 свідчить про наявність у позивача статусу учасника бойових дій, але не свідчить про те, що позивач відноситься до першої категорії учасників бойових дій, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.

Отже, на території України діє особливий період.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану.

Пунктом 4 Постанови №153 установлено, що:

особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;

військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.

Таким чином, кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п. 4 постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 є одночасна сукупність таких факторів як:

1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил;

2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;

3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;

4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.

Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, який був призваний після оголошення воєнного стану на посаду рядового до досягнення ним 25-річного віку. За час проходження позивачем військової служби відсутній факт притягнення його до адміністративної, дисциплінарної або кримінальної відповідальності, діючих дисциплінарних стягнень позивач не має.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, спірним є питання безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій в розумінні абз.2 п.4 Постанови №153.

В підтвердження відповідної обставини ОСОБА_1 надав до військової частини НОМЕР_1 разом із рапортом від 17.06.2025р. довідку від 13.06.2025р. №777, згідно якої солдат ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України: з 25.07.2022р. по 31.12.2022р., з 06.01.2024р. по 15.01.2024р., 08.06.2024р., 17.06.2024р., 23.06.2024р., 28.06.2024р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана довідка не є належним підтвердженням безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.

Зазначене у довідці військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2025р. №777 формулювання є загальним визначенням щодо осіб, які відповідно до п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на статус учасника бойових дій.

Довідка від 13.06.2025р. №777 свідчить про наявність у позивача статусу учасника бойових дій, але не свідчить про те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії учасників бойових дій, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.

Інших доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, матеріали справи не містять та про їх наявність апелянт не зазначає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2025р. №953 у виплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 1 млн грн. одноразової грошової винагороди, передбаченої п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025р.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права повторно звернутися до військової частини із рапортом щодо виплати грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, з наданням належного документального підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук