Справа № 400/5390/25
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

(повне)

15 жовтня 2025 р.справа № 400/5390/25

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Клепки А.В.,

представника позивача: Ткач Т.А.,

представника відповідача: Гладун Є.І.,

у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.24 р. № 0-1406-UA0073549, № 0-1406-UA0073549

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач або ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.10.24 р. № 0-1406-UA0073549 і № 0-1406-UA0073549.

На обґрунтування своїх вимог позивачка пояснила, що оскарженими рішеннями відповідач нарахував їй податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вважає, що таке нарахування носить протиправний характер з огляду на наступне:

- на підставі ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. є Податкового кодексу України (далі - ПК України) нежитлові будівлі, які належать позивачці, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- при розрахунку сум податку, відповідач використав невірні дані щодо площі нерухомого майна, що призвело до завищення суми податку;

- відповідачем порушені вимоги ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України в частині строку надсилання податкових повідомлень-рішень.

Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що:

- позивачка не здійснює діяльність з промислового виробництва продукції будь-якого виду, а тому об`єктивно не може використовувати за призначенням у власній господарській діяльності об`єкти нерухомості;

- позивачка не зверталась до ГУ ДПС у Миколаївській області з приводу проведення звірки площі нерухомого майна.

У відповіді на відзив позивачка повторно виклала доводи позовної заяви.

В судовому засіданні представниками сторін підтримали свої вимоги і заперечення, викладені в заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

l3.12.18 р. мiж ТОВ Будiвельна компанiя Гiперiон та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 38/100 частки промислової бази, загальною площею 9 533,7 м кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Дана частка складається з нежитлової будівлі літ. Д формовочний цех; нежитлової будівлі літ. Г трансформаторна; нежитлової будівлі літ. Ж1 службові приміщення; нежитлової будівлі 35/100 літ. М битового корпусу (3 поверх); нежитлової будівлі літ. М1 склад; нежитлової будівлі літ. Н арматурний цех; нежитлової будівлі літ. Н1 склад арматурного цеху; нежитлової будівлі 2/3 І-полiгону доборних елементів; нежитлової будівлі, III склад готової продукцiї.

Даний договір 13.12.18 р. зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

06.02.19 р. тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу 56/100 частки будiвель та споруд, загальною площею 7 549,1 м кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

До цієї частки входять нежитлова будівля літ. С (арматурний цех) площею 3 640,1 м кв., нежитлова будівля літ. С3 (склад) площею 955,6 м кв., нежитлова будівля літ. Т (спецсклад) площею 435,6 м кв., нежитлова будiвля лiт. Т1 (склад) площею l 546,2 м кв., нежитлова будівля, літ. Т2 (склад) площею 812 м кв., нежитлова будівля літ. літ. У1 (депо), площею 159,6 м кв.

Договір також зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в день укладення.

Як слідує з листа військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.04.24 р. № 3/12/11/4-1172, ОСОБА_1 , з метою забезпечення потреб оборони, передала у безоплатне користування військовослужбовцям частину нежитлових будівель та споруд, зокрема нежитлову будівлю літ. С (арматурний цех) площею 3 640,1 м кв., нежитлову будівлю літ. С3 (склад) площею 955,6 м кв., нежитлову будівлю літ. Т1 (склад) площею l 546,2 м кв.

Зазначені будівлі і споруди використовувались військовою частиною НОМЕР_1 для розміщення особового складу та військового спорядження в період з 26.02.22 р. до 01.10.23 р.

Загальна площа переданих у користування військової частини будівель і споруд складає 6 141,9 м кв.

31.10.24 р. ГУ ДПС у Миколаївській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 0-1406-UA0073549, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за 2023 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 510 185,70 грн.;

- № 0-1406-UA0073549, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за 2023 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 643 043,22 грн.

Не погодившись із правомірністю вказаних рішень, позивачка 23.01.25 р. оскаржила їх в адміністративному порядку, шляхом подання скарги до ДПС України, яка своїм рішенням від 25.03.25 р. залишила податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 10 п. 10.1. пп. 10.1.1. ПК України (тут і далі в редакції на момент прийняття податкових повідомлень-рішень), до місцевих податків належить податок на майно.

Згідно з ст. 265 п. 265.1. пп. 265.1.1. ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (ст. 266 п. 266.1. пп. 266.1.1. ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.1. ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (ст. 266 п. 266.3. пп. 266.3.1. ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (ст. 266 п. 266.3. пп. 266.3.2. ПК України).

Як встановлено ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. є ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що для її застосування повинна матись одночасна сукупність таких обставин:

а) об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель промисловості, а саме Будівлі промисловості та склади, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд;

б) об`єкт нерухомого майна безпосередньо використовується у власній господарській діяльності суб`єкта господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

в) об`єкт нерухомого майна не здається в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Міністерства економіки України від 16.05.23 р. № 3573 затверджений Класифікатор будівель і споруд НК 018:2023 (далі - Класифікатор будівель і споруд).

В розділі 5 Класифікація будівель і споруд Класифікатора будівель і споруд під кодом 125 значаться Промислові та складські будівлі, який в свою чергу включає такі підкоди: 1251 Промислові будівлі, до яких відносяться будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо; 1252 Резервуари, силоси та склади, до яких відносяться резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сухих продуктів, холодильники та спеціальні склади, складські майданчики.

В матеріалах справи мається виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якій видами економічної діяльності Арташ Л.М. визначені:

47.79. роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (основний);

47.11. роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

68.20. надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

23.63. виробництво бетонних розчинів, готових для використання.

Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.10 р. № 457 прийнято Національний класифікатор України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010 (далі - Класифікатор видів економічної діяльності).

За його визначенням процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Такий вид економічної діяльності як виробництво бетонних розчинів, готових для використання, згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, відноситься до секції C "Переробна промисловість".

Підсумовуючи суд зазначає, що будівлі і споруди, які належать ОСОБА_1 , є будівлями промисловості, які віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, а сама позивачка є суб`єктом господарювання, діяльність якої класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, і такі будівлі та споруди не здаються нею в оренду, лізинг, позичку, тощо.

Зауваження відповідача про те, що у податковій декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за 2023 р. відсутній такий вид діяльності, як виробництво бетонних розчинів, готових для використання, з чого відповідач робить висновок, що позивачка такого виду діяльності не здійснювала, що в свою чергу виключає можливість застосування ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. є ПК України, суд знаходить безпідставним, так як дані цієї декларації можливо трактувати виключно в контексті отримання чи відсутності доходу виду певного виду господарської діяльності, а не фактичного його провадження.

Суд погоджується і з аргументацією позивачки в частині невірного обрахунку сум податку, через завищення відповідачем площі нерухомого майна.

Так, відповідно до ст. 266 п. 266.3. пп. 266.3.2. ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, єдиним легітимним джерелом даних щодо дійсної площі об`єктів нерухомості, які може використовувати відповідач для розрахунку бази оподаткування, є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

У податковому повідомленні-рішенні № 0-1406-UA0073549 в графі 6 вказано, що базою оподаткування є площа 7 614,71 м. кв., тоді як згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа складає 7 549,1 м кв., різниця 65,61 м кв.

У податковому повідомленні-рішенні № 0-1406-UA0073549 в графі 6 вказано, що базою оподаткування є площа 9 597,66 м. кв., тоді як згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа складає 9 533,7 м кв., різниця 63,96 м кв.

Додатково відповідач повинен був врахувати висновки Миколаївського окружного адміністративного суду, викладені в рішенні від 23.07.24 р. у справі № 400/4932/24, яке набрало законної сили після перегляду 29.11.24 р. П`ятим апеляційним адміністративним судом.

Так, при розгляді даної справи, суди обох інстанцій вказали, що в період з 26.02.22 р. до 01.10.23 р. позивачка використовувала нерухоме майно площею всього 1 407,2 м кв., а не 7 614,71 м кв., так як частка цього майна в розмірі 6 141,9 м кв. була передана ОСОБА_1 військовій частині НОМЕР_1 .

За приписами ст. 78 ч. 4 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеної норми, обставини, встановлені при розгляді справи № 400/4932/24 не потребують доведення в цій адміністративній справі.

Заперечення відповідача про те, що ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.3. ПК України наділяє платника податків правом на проведення звірки щодо сплати податку, але ОСОБА_1 такої звірки не провела, суд до уваги не приймає, так як проведення звірки є правом, а не обов`язком платника податків.

В той же час, суд відхиляє аргументи позивачки з приводу несвоєчасного надсилання спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 266 п. 266.7. пп. 266.7.2. ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Так як обидва податкові повідомлення-рішення містить податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 р., то такі рішення відповідач повинен був надіслати позивачці до 01.07.24 р., тоді як рішення датовані 31.10.24 р., направлені поштою 15.01.25 р. і вручені ОСОБА_1 21.01.25 р.

В той же час, жодна норма ПК України не пов`язує недотримання податковим органом такого строку із звільненням платника податку від обов`язку сплати податкового зобов`язання або нечинністю податкових повідомлень-рішень.

У справі Салов проти України (заява № 65518/01 від 06.0905 р.; п. 89) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99 від 27.0901 р., п. 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що ст. 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A від 09.12.94 р.; п. 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі Серявін та інші проти України (заява № 4909/04 від 10.0210 р.; п. 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Згідно з ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами у справі є судовий збір, який позивачка сплатила в розмірі 11 532,29 грн. і з урахуванням повного задоволення позовних вимог, він присуджується позивачці в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) задовольнити.

2. Податкові повідомлення-рішення № 0-1406-UA0073549, № 0-1406-UA0073549, прийняті 31 жовтня 2024 р. Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, визнати протиправними та скасувати.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 11 532,29 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні двадцять дев`ять копійок).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

29 жовтня 2025 р.

Суддя А. О. Мороз