Справа № 380/11481/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяв позивача від 17.12.2024 року та 03.06.2025 року про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати відповідача розглянути заяви позивача від 17.12.2024 року та 03.06.2025 року про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення, яким надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у спосіб, визначений Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.

Посилається на те, що позивач двічі звертався до відповідача із заявами про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак зазначив, що його заяви та додані до них документи, станом на момент звернення до суду з даним позовом, так і не розглядалися відповідачем по суті, оскільки відсутні належним чином оформлені рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Вказане, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 11.06.2025 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі №380/11481/25.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 17.06.2025 року о 22:20 год в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується копією військово-облікового документу з «Резерв+».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 15.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

У період перебування у шлюбі в позивача та його дружини народились двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказане підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 25.01.2023 року та серії НОМЕР_3 від 07.02.2024 року відповідно.

Згідно тимчасового посвідчення військовозов`яного № НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є військовозобов`язаною. Крім цього, згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Збройних Сил України від 04.12.2024 року №1226, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період.

17.12.2024 року позивач особисто подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (як чоловік, який має дитину віком до 18 років і дружину, яка проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). До заяви позивачем долучено: завірену копію ID-картки та витягу ОСОБА_1 ; завірену копію ID-картки ОСОБА_2 ; завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; завірену копію довідки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 04.12.2024 року; копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 ; копію військово-облікового документу з «Резерв+» ОСОБА_1 ; копію відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади №020295-С; копію довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 27.11.2018 року.

Вказана заява та додані до неї документи, станом на момент звернення до суду з даним позовом, відповідачем не розглянуті та, відповідно, відсутнє рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

03.06.2025 року позивач повторно засобами поштового зв`язку повторно звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (як чоловік, який має дитину віком до 18 років і дружину, яка проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Зазначена заява разом із додатками були надіслані позивачем на юридичну адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та отримані останнім 04.06.2025 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №635.

Вказана заява та додані до неї документи, станом на момент звернення до суду з даним позовом, відповідачем не розглянуті та, відповідно, відсутнє рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Вважаючи протиправною зазначену бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяв позивача від 17.12.2024 року та від 03.06.2025 року, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.7 ст.1 цього Закону, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону №2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з ч.5 ст.22 Закону №3543-XII, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-XII передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з п.15 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.7 ст.23 Закону №3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, під час дії мобілізації, вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу покладено саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено п.1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до п.56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з п.57 Порядку №560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

За змістом п.58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку №560 передбачено, що Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Аналіз змісту викладених норм дає підстави для висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, після отримання від позивача заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку, зобов`язаний розглянути отримані на розгляд заяву та підтвердні документи протягом семи днів з дати надходження та ухвалити рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, яке оформлюється протоколом.

Суд встановив, що позивач двічі (17.12.2024 року особисто та 03.06.2025 року засобами поштового зв`язку) звертався до відповідача із заявами про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відсутні рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Доказів протилежного відповідачем не надано.

При цьому, суд зауважує, що Порядком №560 не передбачено можливості за певних умов не здійснювати розгляд заяви військовозобов`язаного, що надійшла до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи рішень про надання або відмову у наданні відстрочки, суд приходить висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно розгляду заяв позивача від 17.12.2024 року та від 03.06.2025 року.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув заяви позивача та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для нього юридичні наслідки, то суд вважає, що належним та ефективним способом судового захисту буде зобов`язання відповідача розглянути заяви позивача від 17.12.2024 року та від 03.06.2025 року (разом з доданими до них документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідками їх розгляду ухвалити рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Стосовно компетенції відповідача в частині надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд звертає увагу на таке.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Поряд з тим, згідно п.60 Порядку №560, на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Отже, у спірному випадку саме відповідач в особі відповідної комісії має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від призову під час мобілізації.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належить відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 17.12.2024 року та від 03.06.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) розглянути заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) від 17.12.2024 року та від 03.06.2025 року (разом з доданими до них документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідками їх розгляду ухвалити рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.