Справа № 480/2568/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2025 року Справа № 480/2568/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2568/25
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо невірного розрахунку трудового стажу набутого ОСОБА_1 у період трудової діяльності на посаді медичною сестри в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії у період з 27.10.1987 по 05.07.1994 року, та неврахування заробітної плати отриманої мною за період з 27.10.1987 по 05.07.1994 року.
2. Поновити ОСОБА_1 порушені права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи:
медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 27.10.1987 по 31.12.1990 року у пільговому розрахунку один рік за півтора року;
медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 31.12.1990 року по 05.07.1994 року;
врахувати заробітну плату отриману за період трудової діяльності на посаді медичної сестри в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії за період з 05.07.1989 по 05.07.1994 року
3. Поновити ОСОБА_1 порушені права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області здійснити перерахунок раніш призначеної пенсії за віком з врахуванням стажу набутого під час трудової діяльності в районах Крайньої Півночі - м. Кадичанськ Сумуманського району Магаданської області російської федерації та заробітної плати отриманої за період трудової діяльності в районах Крайньої Півночі з 05.07.1989 по 05.07.1994 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, надавши при цьому повний пакет документів.
Починаючи з 19.02.2024 року позивачка отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, проте під час розрахунку пенсії територіальним органом ПФУ не враховано період трудової діяльності медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 27.10.1987 року по 31.12.1990 року у пільговому (кратному) розрахунку. А період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 01.01.1991 по 05.07.1994 року та заробітна плата отримана за цей період взагалі не прийнята територіальним органом ПФУ до обрахування.
Вищезазначені порушення норм Пенсійного законодавства, про які позивачка дізналася, отримавши відповідь на звернення від 24.01.2025 року за № 1800-0202-8/3888, суттєво вплинуло на загальний розмір отриманої пенсійної виплати, що порушує Конституційні права на соціальний захист, а тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, або надання доказів сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
11.04.2025 недоліки позовної заяви усунено.
Ухвалою суду від 15.04.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету через систему "Електронний суд", документ доставлено до електронного кабінету 15.04.2025 (а.с. 32).
У встановлений судом строк відповідач відзив не надав.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області з 15.12.2017 року як отримувач пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 124).
19.02.2024 ГУ ПФУ в Сумській області переведено ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.151 звор.бік).
У наданих для обчислення пенсії документах відомості про поширення на заявницю пільг щодо обчислення стажу роботи у районах Крайньої Півночі, та місцевостях, до них прирівняних, в кратному розмірі відсутні.
Документи, що підтверджують факт укладання строкових трудових договорів не надано.
Отже, враховуючи норми законодавства, для зарахування до страхового стажу в кратному обчисленні періоду роботи по 31.12.1990 у районі Крайньої Півночі, та місцевостях, до них прирівняних, підстави відсутні.
У наданих архівних довідках від 13.01.2005 № К-383/2, від 26.04.2007 № Ф-14 та від 20.10.2010 № К-249, виданих архівним відділом адміністрації Сусманського району, про заробітну плату за період з жовтня 1987 року по серпень 1994 року, відсутня інформація про відсоток нарахованого районного коефіцієнту та північної надбавки.
У зв`язку з цим, для обчислення пенсії врахована заробітна плата на підставі вищезазначених довідок по 31.12.1991 року.
Не погодившись з відмовою, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Позивачка зазначила, що під час розрахунку її пенсії територіальним органом ПФУ не враховано період трудової діяльності медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 27.10.1987 року по 31.12.1990 року у пільговому (кратному) розрахунку, а період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 01.01.1991 по 05.07.1994 року та заробітна плата отримана за цей період взагалі не прийнята територіальним органом ПФУ до обрахування, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом порушеного права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Так, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Сумській області не зараховано ОСОБА_1 період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 по 31.12.1990 року у пільговому розрахунку один рік за півтора року, оскільки відсутній факт укладання строкового трудового договору.
Суд не приймає наведені висновки суду, виходячи з наступного.
Так, згідно змісту трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 судом встановлено, що в період з 27.10.1987 року по 31.12.1990 року позивач працювала на посаді медичної сестри в Кадичанській міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації (а.с.13)
В період роботи на ОСОБА_2 поширювались всі пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26.09.1967 р. "Про розширення пільг для осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Перелік районів та місцевостей затверджено Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10.11.1967 р. №1029.
Суд враховує, що згідно із пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі" Магаданська області належить до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затверджених постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967, пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.
Пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), лише за наявності укладеного строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №348/2208/16-а, від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі № 140/1319/16-а, від 15.01.2021 у справі №348/2319/16-а, від 27.07.2022 по справі № 560/755/19.
При цьому такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового стажу період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 по 31.12.1990 року у пільговому розрахунку один рік за півтора року підлягають задоволенню.
Щодо періоду роботи з 01.01.1991 року по 05.07.1994 року, суд зазначає наступне.
Так, згідно відповіді ГУ ПФУ в Сумській області від 24.01.2025 №1800-0202-8/3888, судом встановлено, що відповідачем обраховано страховий стаж ОСОБА_1 у розмірі 41 рік 08 місяців 19 днів (а.с.19).
Аналогічний розрахунок страхового стажу здійснений ГУ ПФУ в Сумській області позивачу, згідно змісту якого у ОСОБА_2 наявний загальний страховий стаж у розмірі 41 рік 8 місяців 9 днів (а.с.59)
Також, згідно змісту наведеного розрахунку судом встановлено, що період з 23.10.1987 по 05.07.1994 зарахований до страхового стажу ОСОБА_2 в одинарному розмірі та складає 6 років 8 місяців 13 днів (а.с.59).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що право позивача на включення періоду роботи з 01.01.1991 року по 05.07.1994 року до страхового стажу не порушене, а тому позовні вимоги у наведеній частині позову не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області врахувати заробітну плату отриману за період трудової діяльності на посаді медичної сестри в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації за період з 27.10.1987 по 05.07.1994 року та здійснити перерахунок з урахуванням наведеної заробітної плати, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачем до ГУ ПФУ в Сумській області подано довідки від 13.01.2005 №-383/2, від 26.04.2007 №Ф-14 та від 20.10.2010 №К-249, виданих архівним відділом адміністрації Сусманського району про заробітну плату за період з жовтня 1987 року по серпень 1994 року (а.с.44 звор.бік,45, 45 звор.бік).
В обґрунтування відмови у врахуванні наведених довідок відповідачем зазначено, що після 31.12.1991 року заробітна плата не врахована у зв`язку із відсутністю інформації у довідках про відсоток нарахованого районного коефіцієнту та північної надбавки.
Також, зазначено, що заробітна плата врахована по 31.12.1991 року.
Відповідно до пункту 2 стаття 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (Порядок № 22-1).
За змістом пп. в п.7 Порядку № 22-1 заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації.
Пунктом 17 Порядку № 22-1 передбачено, що така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.
При цьому, визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №709/1448/16-а.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
При цьому, ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі.
Згідно з абз. 1 та 2 ч.3 п. 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
На підставі пункту 2.10 цього ж Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Водночас, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей.
Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах по нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.
Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно з частинами 2 та 3 ст. 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Статтею 96 Закону СРСР від 15 травня 1990 року №1480-I "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.
При вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону (ч. 3 ст. 96 Закону СРСР №1480-I). Вказана стаття 96 Закону СРСР від 15 травня 1990 року №1480-I застосовується з 01.01.1992.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, заробітна плата для обчислення пенсії до 01.01.1992 враховується із районним коефіцієнтом, а з 01.01.1992 - без врахування.
Перерахунок пенсії за умови надання позивачем підтверджуючих документів не ставиться в залежність від наявності можливості у пенсійного органу здійснити перевірку відомостей цих документів на підприємстві, а тим більше це не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення за умови не визнання вказаної довідки недійною.
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.
Судом встановлено, що позивачем до ГУ ПФУ в Сумській області надано довідки від 13.01.2005 №-383/2, від 26.04.2007 №Ф-14 та від 20.10.2010 №К-249, виданих архівним відділом адміністрації Сусуманського району про заробітну плату за період з жовтня 1987 року по серпень 1994 року (а.с.44 звор.бік,45, 45 звор.бік).
Вказані довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, містить відомості про суми заробітної плати за період з 27.10.1987 по 31.12.1991, з 01.01.1988 по 31.12.1992 та з 01.01.1992 по 05.07.1994 року, відповідно. У вказаних довідках зазначено, що заробіток враховується при обчисленні пенсії, а страхові внески до пенсійного фонду перераховувались .
Крім того, в наведених довідках зазначено про розмір північного коефіцієнта -1,7.
Зважаючи на зміст відомостей зазначених у вказаних довідках про заробіток, та беручи до уваги положення підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, якими встановлено вимоги до оформлення довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, суд дійшов висновку, що такі довідки відповідають вимогам законодавства, так як вони видані на підставі особових рахунків, містять чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалась виплата заробітної плати, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адресу Архівного відділу Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації яким видано такі довідки, містить печатку установи, підписи керівника.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що з урахуванням вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 27.10.1987 року по 31.12.1990 року із розрахунку за один рік роботи - один рік шість місяців та відомостей відображених у довідках про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 №Ф-14, від 20.10.2010 №К-249, від 13.01.2005 №К-383/2.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов такий що підлягає до задоволення частково.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи на посаді медичною сестри в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 по 31.12.1990 року, в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, за один рік роботи - один рік шість місяців.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії згідно довідок про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 №Ф-14, від 20.10.2010 №К-249, від 13.01.2005 №К-383/2.
В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук