Справа № 140/6663/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6663/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними відмов, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 1), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) (далі ВЧ НОМЕР_3 , відповідач 2) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), оформлену листом від 05.06.2025 №09/Б-1228/1249, у проведенні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період служби з 29.01.2020 по 02.06.2022, грошове забезпечення за який не було виплачено у встановлені строки до моменту звільнення позивача зі служби (22.04.2023);

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 02.06.2022, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена, до дня звільнення позивача 22.04.2023;

3) визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), оформлену листом від 19.05.2025 № 09/Б-555/569, у проведенні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за такі періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 );

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по день фактичної виплати грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 );

4) зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена до 20.12.2024 (дати фактичної виплати грошового забезпечення);

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по день фактичної виплати грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з моменту звільнення позивача по день фактичної виплати (доплати) перерахованого грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у різних органах охорони державного кордону, зокрема:

- у період з 01.08.2018 по 02.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 );

- у період з 02.06.2022 по 22.04.2023 у НОМЕР_2 прикордонному загоні ( АДРЕСА_2 ).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 у справі №140/21461/23 встановлено протиправність невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.04.2023 без урахування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно, а також інших видів грошового забезпечення, розмір яких мав обраховуватися залежно від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 2 здійснив перерахунок грошового забезпечення позивачу виключно за період його проходження служби у цьому загоні (з 02.06.2022 по 22.04.2023). Зазначене підтверджується: листом відповідача 2 від 18.01.2024; розрахунком грошового забезпечення, здійсненим на ім`я ОСОБА_1 .

Фактична виплата грошових коштів за результатами цього перерахунку була здійснена однією транзакцією 20.12.2024, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Щодо періоду проходження служби позивача у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) з 29.01.2020 по 02.06.2022, на момент подання цього позову фактичних виплат грошового забезпечення не здійснено. За результатами усної комунікації із представниками загону, було повідомлено про намір здійснити відповідні виплати найближчим часом, однак жодних документально підтверджених дій у цьому напрямі наразі не вчинено.

Позивач вважає, що вказане порушення відповідачами встановленого строку виплати належного йому грошового забезпечення порушує його конституційне право на своєчасне отримання винагороди за працю, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити компенсацію втрати позивачем частини його доходів внаслідок порушення строку виплати таких доходів.

Таким чином, позивач вважає, що має право на звернення до суду із позовною вимогою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення, оскільки, відповідачем добровільно не нараховано та не виплачено компенсацію.

Ухвалою судді від 19.06.2025 позовну заяву повернуто позивачу, однак постановою 8 ААС від 27.08.2025 задоволено апеляційну скаргу позивача, ухвалу судді від 19.06.2025 про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

29.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, у якій просив змінити предмет позову та викласти позовні вимоги у наступній редакції:

«Визнати протиправною та скасувати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), оформлену листом від 05.06.2025 № 09/Б-1228/1249, у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період служби з 29.01.2020 по 02.06.2022, грошове забезпечення за який не було виплачено у встановлені строки до моменту звільнення позивача зі служби (22.04.2023).

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 02.06.2022, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена, до дня звільнення позивача 22.04.2023.

Визнати протиправною та скасувати відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), оформлену листом від 19.05.2025 № 09/Б-555/569, у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за такі періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 );

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по 23.06.2025 грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена до 20.12.2024 (дати фактичної виплати грошового забезпечення);

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по 24.06.2025 грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з моменту звільнення позивача по день фактичної виплати (доплати) перерахованого грошового забезпечення (24.06.2025).

У відзиві на позов відповідач 1 позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що представником позивача заявлена позовна вимога до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 02.06.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024 у справі №140/21461/23, НОМЕР_2 прикордонний загін (відповідач 2) 20.12.2024 здійснив перерахунок грошового забезпечення позивачу за період з 02.06.2022 по 22.04.2023.

Поряд із тим, ІНФОРМАЦІЯ_6 в справі №140/21461/23 мав процесуальний статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, та вищевказаними рішеннями не зобов`язаний вчиняти будь-які дії щодо перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення.

З урахуванням вище викладеного, відмова відповідача 1 у виплаті компенсації втрати частини доходів оформлена листом від 05.06.2025 №09/Б-1228/1249 є правомірною, оскільки ОСОБА_1 не набув права на отримання такої виплати.

09.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву у якому зазначив, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за наявності визначених Законом №2050-III умов, присуджена за рішенням суду сума, підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050- III є умисне порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тому можна зазначити, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з умисним несвоєчасним виконанням рішення суду, а отже, визначальними обставинами для виплати компенсації вважаємо умисне невиконання ВЧ НОМЕР_3 вимог щодо нарахування та виплати вказаних доходів.

Виходячи з вищевикладеного вважаємо, що в діях НОМЕР_2 прикордонного загону не вбачається умисних порушень з боку ВЧ НОМЕР_3 встановлених строків виплати коштів позивачу.

Просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

20.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про стягнення на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанції: - за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) у розмірі 4 312,50 грн; - за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) у розмірі 4 312,50 грн.

24.10.2025 через систему «Електронний суд» від ВЧ НОМЕР_1 надійшла заява, у якій повністю не згідна із понесеними стороною позивача витратами на правничу допомогу, оскільки розмір заявленої суми є неспівмірним з обставинами та складністю даної справи. Представник позивача просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу у справі №140/6663/25 до 0 гривень.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у різних органах охорони державного кордону, зокрема:

- у період з 01.08.2018 по 02.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 );

- у період з 02.06.2022 по 22.04.2023 у НОМЕР_2 прикордонному загоні ( АДРЕСА_2 ) (копія військового квитка та послужного списку додаються).

22.04.2023 наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) №221-ОС «Про особовий склад» позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням із військової служби.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 у справі №140/21461/23 встановлено протиправність невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.04.2023 без урахування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно, а також інших видів грошового забезпечення, розмір яких мав обраховуватися залежно від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 2 здійснив перерахунок грошового забезпечення позивачу виключно за період його проходження служби у цьому загоні (з 02.06.2022 по 22.04.2023). Зазначене підтверджується: листом відповідача 2 від 18.01.2024; розрахунком грошового забезпечення, здійсненим на ім`я ОСОБА_1

24.06.2025 відповідач здійснив доплату грошового забезпечення у розмірі 142 938,25 грн, відповідно до виписки з АТ КБ « Приватбанк». У деталях операції зазначено, що перерахунок з 29.01.2022 - 30.08.2022 при звільнені ОСОБА_1 відповідно до рішення від 02.01.2024 по справі №140/21461/23.

У зв`язку із вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом про виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати доходів за період:

- з 29.01.2020 по 02.06.2022, грошове забезпечення за який не було виплачено у встановлені строки до моменту звільнення позивача зі служби (22.04.2023);

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена до 20.12.2024 (дати фактичної виплати грошового забезпечення);

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по 24.06.2025 грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з моменту звільнення позивача по день фактичної виплати (доплати) перерахованого грошового забезпечення (24.06.2025).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку №159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу правових норм слід зробити висновок, що основними умовами для виплати компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (в тому числі одноразової грошової допомоги) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29.03.2023 у справі №120/9475/21-а, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 22.06.2018 у справі №810/1092/17.

Отже, здійснюючи аналіз чинного законодавства можна дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику індексації заробітної плати (грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, право позивача на отримання належного грошового забезпечення з 29.01.2020 по 22.04.2023 підтверджено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 №140/21461/23, яке набрало законної сили. На виконання рішення відповідач здійснив виплату перерахованого грошового забезпечення на суму 191 946,91 грн - 20.12.2024 та на суму 142 938,25 грн - 24.06.2025.

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування і виплата остаточного розрахунку з позивачем відбулись з вини відповідача, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Щодо заявлених вимог до відповідача 1, суд зазначає наступне.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024 у справі №140/21461/23, НОМЕР_2 прикордонний загін (відповідач 2) 20.12.2024 та 24.06.2025, здійснив перерахунок грошового забезпечення позивачу за період з 29.01.2020 по 31.08.2022 та з 02.06.2022 по 22.04.2023.

Поряд із тим, ВЧ НОМЕР_1 в справі №140/21461/23 мала процесуальний статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, та вищевказаним рішенням не зобов`язаний вчиняти будь-які дії щодо перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення.

Оскільки, як вбачається з рішення від 24.10.2024 у справі №140/21461/23 зобов`язано ВЧ НОМЕР_3 здійснити перерахунок грошового забезпечення, тому саме і вона повинна була нарахувати компенсацію втрати доходів до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати. Отже, заявлені вимоги до ВЧ НОМЕР_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Суд зауважує, що оскільки на день звільнення з військової служби позивач мав право на отримання передбачених законодавством виплат з одночасною компенсацією втрати частині доходів, але вони були здійснення значно пізніше виключно на підставі рішення суду, а отже позивач має право на компенсацію за весь період затримки виплат з 29.01.2020 по 24.06.2025 та з 02.06.2022 по 20.12.2024.

Враховуючи зазначене, а також те, що несвоєчасне нарахування сум грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірними діями відповідача, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, тому суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків за період з 29.01.2020 по 24.06.2025 та з 02.06.2022 по 20.12.2024.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є протиправною.

Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 24.06.2025 та з 02.06.2022 по 20.12.2024.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Стосовно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Суд, дослідивши докази, які підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 625,00 грн, з таких мотивів і підстав.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 132 КАС України).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої, четвертої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті134 КАС України).

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті 134 КАС України).

Гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 самостійно адвокатом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статей 28, 29, 30 Правил Адвокатської етики, затвердженої звітно-виборним З`їздом адвокатів України 09.04.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатським об`єднанням «Греца і Партнери» надано: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; договорів про надання правової допомоги від 09.05.2023 разом з додатковою угодою; рахунки та акти виконаних робіт від 17.06.2025, 16.07.2025, 13.10.2025; документи про оплату правничої допомоги; витяг із статуту адвокатського об`єднання «Греца і Партнери»; наказ про переведення ОСОБА_2 на посаду адвоката.

Загальна сума надання послуг становить 8 625,00 грн.

Відповідно до актів виконаних робіт від 17.06.2025, 16.07.2025, 13.10.2025 представником позивача були надані наступні послуги: підготовка позовної заяви, подання позовної заяви до суду засобами електронного кабінету ЄСІКС, підготовка апеляційної скарги на ухвалу від 19.06.2025, подання апеляційної скарги до суду засобами електронного кабінету ЄСІКС, підготовка і подання заяви про зміну предмету позову, підготовка і подання заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, у пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як уже зазначалося судом, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що представник відповідача заперечила щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відтак, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд виходячи із обставин справи, змісту позовних вимог вважає що, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, не відповідає обґрунтованості та пропорційності їх розміру наданим послугам. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Тобто з позиції суду підготовка позову та заяв про зміну предмету позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідачів щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 є сума 4 000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по 24.06.2025 та з 02.06.2022 по 20.12.2024.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по 24.06.2025 та з 02.06.2022 по 20.12.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач 2: НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Дмитрук