Справа № 420/24922/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24922/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Аракелян М.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 28.04.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила:

визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року, період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, період роботи в садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року, період роботи в АТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року та призначити пенсію за віком з 12.05.2024 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №65 від 30.04.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року, період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, період роботи в Садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2024 року та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової позиції та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що 23 квітня 2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону №1058. До заяви додала, зокрема, наступні документи: копію паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого Високопільським р УМВС України в Херсонській області 12.03.2002; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповнену 01.07.1983; копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , заповнену 23.06.1982; диплом про навчання серії НОМЕР_4 , виданий 30.06.1982 з випискою із семестрових екзаменаційних відомостей; архівну довідку Високопільської селищної ради №84 від 13.03.2024; архівну довідку Високопільської селищної ради №83 від 13.03.2024. На виконання принципу екстериторіальності заява позивача розглянута відповідачем ІІ та за результатами розгляду 30.04.2024 прийнято рішення №65 про відмову призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу - 31 рік.

Апелянт звертає увагу, що ним жодних рішень відносно заяви ОСОБА_1 від 23.04.2024 не приймалося, так як на виконання екстериторіальності рішення про відмову приймалося ГУ ПФУ в Тернопільській області. За результатами розгляду: на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком: вік позивача: 59 років 11 місяців; страховий стаж - 23 роки 01 місяць 13 днів. До страхового стажу не зараховано наступні періоди з наступних підстав: Згідно наданого диплому: Позивачка у період з 01.09.1979 по 30.06.1982 навчалася в Каховському радгоспі технікумі. Проте, вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки, зазначене в дипломі ім`я Позивачка " ОСОБА_2 " не відповідає імені, зазначеному в паспорті " ОСОБА_2 ". Уточнюючих довідок за вказаний період Позивачкою надано не було.

Апелянт вважає, що згідно трудової книжки колгоспника та довідки №83 неможливо зарахувати до страхового стажу період роботи з 23.06.1982 по 09.06.1983, оскільки, в трудовій книжці колгоспника дані про вихододні відсутні, а у довідці №83 особисті дані Позивача вказані не повністю, а саме: замісить повного зазначення по-батькові, вказано "И". Згідно трудової книжки: у період з 20.03.1989 по 03.11.1992 Позивачка працювала в садовому товаристві "Електрон" при заводі ""Континент" на посаді бухгалтера. У записі про прийняття на роботу відсутні дані наказу правління організації (номер та дата), проте, до страхового стажу враховано період догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Оскільки апелянт є органом пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання, за принципом екстериторіальності розгляду заяв приймалося саме ГУПФ України в Тернопільській області, апелянт вважає, що відсутні підстави для покладення зобов`язань щодо вчинення певних дій на апелянта.

Позивачка своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6), та на дату звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 59 років 11 місяців.

Дівоче прізвище позивачки до укладення шлюбу ОСОБА_3 (а.с. 13).

23.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Високопільського сектору обслуговування громадян Головного Управління ПФУ в Херсонській області за місцем свого проживання, із заявою про призначення пенсії за віком та надала документи для призначення пенсії за ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява була розглянута ГУПФ України в Тернопільській області за принципом екстериторіальності та рішенням №65 від 30.04.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії (а.с. 5).

У рішенні №65 від 30.04.2024 року зазначено наступне (а.с. 5):

Відмова про призначення пенсії за віком.

ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 23.04.2024

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років.

Вік заявниці 59 років 11 місяців.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік.

Страховий стаж особи становить 23 роки 01 місяць 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не враховано:

період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 по 30.06.1982, оскільки в дипломі зазначено ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » згідно паспортних даних;

період роботи в колгоспі «Перемога» з 23.06.1982 по 09.06.1983 згідно архівної довідки №83 від 13.03.2024, виданої Високопільською селищною радою Бериславського району Херсонської області, оскільки в архівній довідці по батькові зазначено в скороченій формі « ОСОБА_4 »;

період роботи з 20.03.1989 по 03.11.1992, оскільки відсутній номер наказу протоколу засідання правління (до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу-31 рік.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивачка оскаржила його до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою. Більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивачки за спірний період.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі по тексту Закон №1058-ІV).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті24 Закону №1058-IV).

За приписами ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивачка досягла пенсійного віку. Однак до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: з 01.09.1979 по 30.06.1982; з 23.06.1982 по 09.06.1983; 20.03.1989 по 03.11.1992, зазначені у її трудовій книжці.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Отже, архівні довідки необхідні за умови необхідності підтвердити відомості про роботу особи, якщо відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Щодо правомірності не зарахування позивачці періоду роботи з 01.09.1979 по 30.06.1982р.р., 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р. (а.с.12), 20.03.1989 по 03.11.1992р.р., з 01.08.2010 року по 01.04.2011, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у трудовій книжці позивачці НОМЕР_3 (дата заповнення трудової книжки 23.06.1982 року) наявні, зокрема записи: у період з 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р. працювала на посаді бухгалтера колгоспу «Победа» (а.с. 12).

Відповідно до архівної довідки Високопільської селищної ради від 13.03.2024 року №84 вказано, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників колгоспу « Перемога» значиться ОСОБА_4 ( мовою оригіналу); (так у документах). Колгоспниця з прізвищем ОСОБА_4 (мовою оригіналу); (так, у документах) в даному господарстві значиться в одній особі (а.с. 16).

Відповідно до архівної довідки Високопільської селищної ради від 13.03.2024 року №83 вказано, що у документах архівного фонду колгосп Перемога Високопільського району Херсонської області в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться ОСОБА_4 (мовою оригіналу); (так у документах) і її трудовий стаж і вихододні становлять: 1982 рік- встановлений мінімум 152- вироблений 152; 1983- встановлений мінімум 117- вироблений 117 (а.с. 17).

З копії Диплома НОМЕР_4 , що виданий ОСОБА_5 , вбачається, що в період з 1979 по 1982 вона закінчила курс названого радгоспу-технікуму по спеціальності Бухгалтерський облік в сільськогосподарських підприємствах (а.с. 14-15).

У трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 (дата заповнення трудової книжки 07 червня 1983 року) наявні, зокрема записи: у період з 20.03.1989 по 30.11.1992 р.р. працювала на посаді бухгалтера в садовому товаристві «Електрон» (а.с. 9 зворот).

Відповідно до трудової угоди з ВАТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» №57 від 28.07.2010 року ОСОБА_1 з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року виконувала роботу згідно трудової угоди (а.с. 18) на умовах фіксованої оплати дорученої їй роботи.

Колегія суддів враховує, що на час первинного заповнення трудової книжки позивачки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 18.11.2022 року у справі №560/3734/22, від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.

Колегія суддів також наголошує, що Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тобто неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист під час вирішення питання призначення пенсії за віком.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року по справі №593/283/17, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110.

Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи, а саме додатків до позову, ОСОБА_1 надані докази, які підтверджують місце її роботи та навчання у період з 01.09.1979 по 30.06.1982р.р., 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р.(а.с.12), 20.03.1989 по 03.11.1992р.р. Також, стосовно роботи за трудовою угодою №57 з ВАТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» у період з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року у трудовій книжці позивачки відсутні будь-які записи, у тому числі, що у цей період вона була працевлаштована на інших підприємствах (а.с. 18).

Отже, оскаржене рішення ґрунтується на формальних підставах окремих невідповідностях в написанні ПІБ позивачки, а також на безпідставному твердженні, що відсутність номеру наказу протоколу засідання правління СТ «Електрон» (записи 5,6 трудової книжки) є підставою для неврахування цього стажу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №65 від 30.04.2024 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року, період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, період роботи в Садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2024 року та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової позиції та висновків суду.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відтак, рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов