Справа № 380/14707/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14707/24 пров. № А/857/23369/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Пославського Д.Б.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Кухар Н.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фільварок» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Фільварок» до Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, податку на прибуток, військового збору, податку на доходи фізичних осіб, про застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність складення та реєстрації податкових накладних, неподання податкової звітності та документів під час здійснення податкового контролю (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 11 хв. 28.04.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: 08.05.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» Приватне підприємство «Фільварок» (надалі позивач, платник податків, ПП «Фільварок») звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДПС у Львівській обл. (надалі відповідач, податковий орган, ГУ ДПС у Львівській обл.):

№ 18362/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 1020 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб /ПДФО/;

№ 18358/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на загальну на суму 1053303 грн. 41 коп., в тому числі 627680 грн. за податковими зобов`язаннями, 156920 грн. 20 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 268702 грн. 41 коп. пені;

№ 18361/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну на суму 71975 грн. 70 коп., в тому числі 42891 грн. 50 коп. за податковими зобов`язаннями, 10722 грн. 88 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 18361 грн. 32 коп. пені;

№ 18303/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про заниження грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 692670 грн., в тому числі 554136 грн. за податковими зобов`язаннями та 136534 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 18308/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 340 грн. за неподання податкової звітності з податку на додану вартість /ПДВ/;

№ 18306/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про заниження грошового зобов`язання з ПДВ на загальну на суму 26325 грн., в тому числі 21060 грн. за податковими зобов`язаннями та 5265 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 18310/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 10530 грн. за нескладання і нереєстрацію податкових накладних;

№ 18309/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020 грн. за ненадання документів під час проведення перевірки (Т.1, а.с.1-6).

Згідно ухвали суду від 15.07.2024р. розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.59 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.220-228).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ПП «Фільварок», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.1, а.с.230-236).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував продаж позивачем нерухомого майна, який, на думку податкового органу, здійснений нижче звичайної ціни. Разом з тим, вартість нерухомого майна визначена в розмірі 117870 грн. 23 коп. на підставі Звіту про оцінку майна № AS27-171123-008, виконаного ТзОВ «Інео Плюс» 23.11.2017р. За таких обставин продаж нерухомого майна проведена за ринковою вартістю, що визначена суб`єктом оціночної діяльності в установленому порядку.

В свою чергу, відповідач не навів належних правових обґрунтувань визначення звичайної ціни проданих приміщень на рівні 33641 грн. за 1 кв.м, не визначив джерел походження інформації про ринкові ціни та не зазначив розрахунок такої ціни.

Також поданий Звіт про оцінку майна враховує всі характеристики проданого приміщення, окреслює досліджені експертом пропозиції тощо.

Звідси, всі податкові повідомлення, які стосуються факту продажу спірних приміщень, не відповідають вимогам закону.

Стосовно інших порушень (непідтвердження отримання і використання товарно-матеріальних цінностей /ТМЦ/ від фізичних осіб-підприємців /ФОП/) апелянт наголошує, що на їх спростування були надані відповідні підтверджуючі первинні документи; на момент проведення перевірки закінчилися строки зберігання первинних документів.

Відповідач ГУ ДПС у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній судовій практиці по наведеній категорії справ (Т.2, а.с.8-13).

Протокольною ухвалою апеляційного суду від 09.09.2025р. витребувано від сторін додаткові пояснення, що долучені сторонами до матеріалів справи (Т.2, а.с.23-27, 31-32, 39-40).

Згідно протокольної ухвали від 21.10.2025р. колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кріль О.М., що надійшло до апеляційного суду 17.10.2025р., про відкладення апеляційного розгляду справи через її перебування у відпустці (Т.2, а.с.60-62), оскільки така обставина не перешкоджала іншому представнику платника податків з`явитися до апеляційного суду або прийняти участь в режимі відеоконференції; також останній не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою іншого адвоката під час розгляду своєї апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За сукупності таких обставин, заслухавши позицію представника відповідача, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи, однак до суду не з`явився.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, позивач ПП «Фільварок» () зареєстрований Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради 29.01.1998р. за № 13100, код форми власності 0 (не визначено), перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській обл. (Франківський район м.Львова) з 05.02.1998р.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу /ПК/ України, на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській обл. № 2688-ПП від 17.07.2023р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», ревізорами відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «Фільварок» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017р. по 16.07.2023р.

За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки № 19390/13-01-07-05/25231120 від 26.07.2023р. (Т.1, а.с.126-139).

Проведеною перевіркою встановлено наступні порушення вимог податкового законодавства:

пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, п.п.5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку /П(С)БО/ 15 «Дохід», затв. наказом Міністерства фінансів /МФ/ України № 290 від 29.11.1999р., та п.п.5, 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», затв. наказом МФ України № 31 від 31.12.1999р., в результаті чого позивач занизив податок на прибуток за 2017 рік на суму 554136 грн.;

п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України, через що позивач занизив ПДВ за червень 2023 року на суму 21060 грн.;

п.п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України, внаслідок чого позивач не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за червень 2023 року на суму 126360 грн., в тому числі ПДВ 21060 грн.;

п.46.1 ст.46, п.п.49.1, 49.2 ст.49, п.202.1 ст.202 ПК України, в результаті чого позивач не подав до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за червень 2023 року;

п.44.6, ст.44 ПК України, які полягають в ненаданні до перевірки документів в повному обсязі;

пп.164.2.17 «г» п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, внаслідок чого занижено суму ПДФО у вигляді отриманого додаткового блага у листопаді 2017 року в сумі 627680 грн. 80 коп.;

пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176, пп.1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, через що донараховано військового збору за листопад 2017 року на суму 42891 грн. 50 коп.;

п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПК України, оскільки не відображено додаткове благо отримане ОСОБА_1 у вигляді безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеного за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарiв, індивідуально призначеної для такого платника податку, а саме: продаж нерухомого майна за заниженою вартістю, за ознакою доходу « 126».

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 18362/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 1020 грн. за платежем ПДФО;

№ 18358/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на загальну на суму 1053303 грн. 41 коп., в тому числі 627680 грн. за податковими зобов`язаннями, 156920 грн. 20 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 268702 грн. 41 коп. пені;

№ 18361/13-01-24-10 від 15.08.2023р. про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну на суму 71975 грн. 70 коп., в тому числі 42891 грн. 50 коп. за податковими зобов`язаннями, 10722 грн. 88 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 18361 грн. 32 коп. пені;

№ 18303/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про заниження грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 692670 грн., в тому числі 554136 грн. за податковими зобов`язаннями та 136534 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 18308/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 340 грн. за неподання податкової звітності з ПДВ;

№ 18306/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про заниження грошового зобов`язання з ПДВ на загальну на суму 26325 грн., в тому числі 21060 грн. за податковими зобов`язаннями та 5265 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 18310/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 10530 грн. за нескладання і нереєстрацію податкових накладних;

№ 18309/13-01-07-05 від 15.08.2023р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020 грн. за ненадання документів під час проведення перевірки (Т.1, а.с.117-125).

Висновки проведеної перевірки в частині вказаних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на тому, що ревізорами досліджено наданий позивачем договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.11.2017р., укладений ПП «Фільварок» (продавець) з фізичною особою ОСОБА_1 (покупець).

ПП «Фільварок» не надало звіт про оцінку майна, пояснення та документальне обґрунтування рівня ціни реалізації нежитлового приміщення на відповідність до справедливих (ринкових) цін на комерційну нерухомість; документів про облік основних засобів, інвентарних карток, документів про придбання; інформації про балансову та залишкову вартість нежитлового приміщення. Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України ревізори склали Акт, який засвідчує факт ненадання у визначений строк посадовими особами ПП «Фільварок» документів, що підтверджують показники податкової звітності.

Враховуючи викладене, позивач не обґрунтував ціну реалізованого майна рівню справедливої вартості активу, не довів проведення господарської операції з розумною економічною причиною (діловою метою). Перевіркою використано наявні у відкритих джерелах Інтернету пропозиції реалізації комерційної нерухомості по м.Львову за 2017 рік та встановлено, що ціна реалізації ПП «Фільварок» комерційного приміщення за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 84, складає 1332 грн за 1 кв.м, та є значно нижчою від рівня справедливої вартості (ринкових цін) комерційної нерухомості по м.Львову станом на 2017 рік - 33642 грн.

Внаслідок викладених обставин позивач занизив дохід від реалізації комерційного приміщення за 2017 рік в сумі 2859435 грн. (88,5 кв.м 32310 грн. (33642 грн. 1332 грн.).

Крім цього, позивач не надав документів про використання основних засобів (документів, що підтверджують реалізацію чи актів списання, документів на утилізацію та ін.), внаслідок чого не підтвердив списання з балансу основних засобів.

Також під час проведення перевірки виявлено реалізацію основних засобів на загальну суму 105300 грн. невстановленим особам.

В ході проведення перевірки позивачу надавалася письмова вимога про надання до перевірки документів № 21335/6/13-01-07-05-16 від 17.07.2023р., та повторна вимога № 1/13-01-07-05 від 20.07.2023р. про надання інформації та документів, що підтверджують отримання та використання ТМЦ від фізичних осіб-підприємців, яким здійснено перерахування коштів, а саме: ФОП ОСОБА_2 в сумі 12000 грн.; ФОП ОСОБА_3 в сумі 73840 грн.; ФОП ОСОБА_4 в сумі 105300 грн.; звіти про фінансові результати за період з 01.01.2017р. по 16.07.2023р.; оригінали документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання звітів; оригінали документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання бухгалтерського обліку; головні книги, оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери, аналізи рахунків, відомості по всіх рахунках, які задіяні в бухгалтерському обліку підприємства з 01.01.2017р. по 16.08.2022р., в тому числі по рахунках: 10, 11, 12, 13, 15, 20, 22, 23,25, 26, 28, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40, 46, 50, 60, 63, 64, 65, 66, 68, 70, 71, 73, 74, 75, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 97, 98 та інші (із врахуванням субрахунків).

У свою чергу, позивач надав виписки банку, що підтверджують рух коштів за розрахунковим рахунком, оборотно-сальдову відомість по рах.31, фінансову та податкову звітність. Проте, останній не представив даних бухгалтерського обліку про формування витрат, оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання бухгалтерського обліку.

Отже, позивач не обґрунтував ціну реалізованого майна рівню справедливої вартості активу, не довів проведення господарської операції з розумною економічною причиною (діловою метою). Також ПП «Фільварок» не підтвердило первинними документами понесення інших операційних витрат, що призвело до розбіжності між показниками фінансового результату, підтвердженого первинними документами, та даними бухгалтерського обліку і задекларованими показниками фінансового результату декларації з податку на прибуток, внаслідок чого безпідставно занижено фінансовий результат за 2017 рік в сумі 219100 грн.

Внаслідок заниження вартості, за якою реалізовано комерційні нежитлові приміщення у листопаді 2017 року на суму 2859435 грн. фізична особа ОСОБА_1 отримала додаткове благо від ПП «Фільварок» у вигляді суми знижки індивідуально призначеної для платника податку рiзницi мiж продажною вартістю нерухомого майна згідно з нотаріально оформленим договором купівлі-продажу, укладеного з фізичною особою, та його ринковою вартістю, що призвело до заниження бази оподаткування ПДФО на суму 2859435 грн.; сума неутриманого та неперерахованого ПДФО за ставкою 18 % становить 627680 грн. 80 коп.; сума неутриманого та неперерахованого військового збору за ставкою 1,5 % становить 42891 грн. 50 коп.

Крім цього, порушуючи п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПК України позивач не відобразив додаткове благо, отримане ОСОБА_1 у вигляді безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеного за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарiв, індивідуально призначеної для такого платника податку, а саме: продаж нерухомого майна за заниженою вартістю, за ознакою доходу « 126».

Враховуючи порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, п.п.5, 7, 21 П(Б)СО 15 «Дохід» та п.п.5, 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», позивач занизив дохід, визначений за правилами бухгалтерського обліку за 2017 рік, в сумі 2859435 грн.

Оскільки загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, перевищує 1000000 грн., тому відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України, позивач був зобов`язаний з грудня 2017 року зареєструватися платником ПДВ у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням, при цьому не подавав податкові декларації з ПДВ за період з грудня 2017 року по липень 2023 року.

В порушення вимог п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України позивач занизив податкове зобов`язання з ПДВ у зв`язку ненарахуванням податкових зобов`язань при реалізації товарів невстановленим особам за червень 2023 року на загальну суму ПДВ 21060 грн.

Вирішуючи розглядуваний спір та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені під час проведення перевірки порушення вимог податкового законодавства знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, через що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до послідовних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

В силу приписів ПК України України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 - господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності;

п.44.1 ст.44 - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.п.44.2 ст.44 - для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування;

пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 - об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку);

пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 - фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів або понад резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 вказаного Закону).

Виходячи з вимог наведених норм ПК України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Із змісту викладених законодавчих положень слідує, що умовами реалізації права платника на формування валових витрат та доходів є фактичне придбання та реалізація товарів (робіт, послуг), наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податків договорах.

Таким чином, господарські операції для визначення валових витрат та доходів мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з`ясування обставин справи в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст.74 КАС України, частиною другої якої передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Основною ознакою господарської діяльності у податковому обліку є її мета, а саме - отримання доходу. Якщо ж така мета не ставилася, то з метою оподаткування діяльність підприємства визнається негосподарською, тобто звичайною діяльністю, не пов`язаною безпосередньо з виробництвом продукції або реалізацією товарів (робіт, послуг). Разом з тим, у цьому контексті слід зазначити, що збільшення витрат платника податку за наявності об`єктивної можливості до їх скорочення свідчить про позбавлення розумної економічної причини операції.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Поняття ділової мети закріплене у ПК України означає, що обов`язково має бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто, господарська операція, принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань), має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. Плануючи господарську діяльність, платник повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб`єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.

Згідно правових висновків, сформованих у постанові Верховного Суду від 07.10.2021р. у справі № 813/4227/15, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень згаданого Кодексу.

Так, у розумінні норм пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Таке визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 згаданого Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах. Крім того, правовідносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення регулюються Законом України № 5007-VI від 21.06.2012р. «Про ціни і ціноутворення» (надалі - Закон № 5007-VI).

Згідно з ч.1 ст.10 Закону № 5007-VI суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (стаття 11 зазначеного Закону).

Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування з податку на прибуток, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка водночас повинна відповідати ринковій ціні. При визначенні цін у господарських зобов`язаннях сторони мають враховувати економічні чинники та рівень ринкових цін, виходячи з яких і визначається звичайна ціна для цілей оподаткування.

Під час судового розгляду з`ясовано, що ПП «Фільварок» отримав дохід від реалізації комерційного приміщення площею 88,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 117870 грн. 23 коп., за ціною 1332 грн. за 1 кв.м. на користь фізичної особи ОСОБА_1 .

Під час проведення перевірки позивач надав договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.11.2017р., укладений ПП «Фільварок» з ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Грищенко Н.О., зареєстрований у реєстрі за № 4373 від 27.11.2017р., витяг з державного реєстру речових прав про нерухоме майно від 27.11.2017р., виписки банку, що підтверджують поступлення коштів в оплату за реалізоване приміщення (Т.1, а.с.36-37).

Як на підставу для обґрунтування ринкової ціни продажу об`єкта нерухомості позивач покликається на Звіт про оцінку майна № AS27-171123-08, об`єкт оцінки: нежитлові приміщення загальною площею 88,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; виконавець звіту ТзОВ «Інео Плюс», складений 23.11.2017р. (надалі - Звіт).

Із змісту Звіту вбачається, що оцінювач проаналізував відповідний сегмент ринку в частині пропозицій на продаж нерухомості та вже реалізованих угод купівлі-продажу нерухомості, яка найбільш подібна до оцінюваного об`єкта. Аналіз базувався на вивченні 4 пропозицій на продаж нерухомості за ціною від 40,91 USD до 66,16 USD. Так об`єкт порівняння № 1: приміщення по вул.Чупринки, площею 110 кв.м, вартість 5000 USD; вартість дол./кв.м - 45.45; об`єкт порівняння № 2: нежитлове приміщення в житловому будинку ЖК «Фамілія», вул.Кульпарківська, 230А, площею 61 кв.м, вартість 3000 USD; вартість дол./кв.м - 49,18; об`єкт порівняння № 3: адреса відсутня, площа 90 кв.м, вартість 5000 USD; вартість дол./кв.м - 55,56; об`єкт порівняння № 4: нежитлове приміщення, за адресою м.Львів, вул.Пасічна, 21, площею 40 кв.м, вартість 3000 USD; вартість дол./кв.м 75 (Т.1, а.с.42-50, 158-175).

За результатами проведеного дослідження оцінювач дійшов висновку, що вартість оцінюваного об`єкта становить 117870 грн. 23 коп., у тому числі вартість 1 кв.м складає 1331 грн. 87 коп.

Водночас, проаналізований оцінювачем сегмент ринку вказує на вартість приміщень, які поза розумним сумнівом для будь-якого стороннього спостерігача є явно заниженими та нереальними станом на 2017 рік. Зокрема, загальна вартість приміщення площею 110 кв.м складає 5000 USD; приміщення площею 61 кв.м - 3000 USD; приміщення площею 90 кв.м - 5000 USD; приміщення площею 40 кв.м - 3000 USD.

Також посилання на Інтернет адреси вказаних пропозицій є некоректними, через що їх перевірка є неможливою.

Згідно довідки ПП «Фільварок» балансова вартість спірних приміщень складала 130100 грн. (Т.1, а.с.176), що також свідчить про реалізацію спірних приміщень за вартістю, яка нижче їхньої балансової вартості.

Окрім цього, з доданих відповідачем скріншотів, використаних при визначенні звичайної ціни пропозицій комерційної нерухомості, вбачається: дата пропозиції, місцезнаходження об`єкта нерухомості, його опис, призначення, площа, поверховість, стан, загальна вартість об`єкта нерухомості та вартість за один квадратний метр (Т.1, а.с.91, 93-95).

У свою чергу, в об`єктах порівняння, використаних у Звіті, не зазначено станом, на яку дату актуальна ціна продажу, відсутні детальні характеристики всіх об`єктів, не зазначено, чи такі об`єкти реалізовані.

Суд першої інстанції проаналізував відомості, надані відповідачем щодо реалізації комерційної нерухомості у місті Львові за 2017 рік, з відкритих джерел інтернету пропозиції, а саме:

приміщення кафе 1 поверх, комерційна пропозиція станом на 15.12.2017р., сайт «duo/com/ua», площа 70 м.кв. ціна реалізації 1925000 грн. або 55000 USD, ціна 1 кв.м 27500 грн. або 785,71 USD);

приміщення під кафе (ресторану) 1 поверх, комерційна пропозиція станом на 19.07.2017р., сайт «duo/com/ua», площа 107 м.кв. ціна реалізації 3500000 грн. або 100000 USD, ціна 1 кв.м - 32710 грн. або 934,58 USD;

приміщення кафе (ресторану) 1 поверх, комерційна пропозиція станом на 13.11.2017р., сайт «real-estate.lviv.ua», площа 160 кв. м, ціна реалізації 6515000 грн. або 175000 USD, ціна 1 кв.м 40718 грн.

Виходячи з таких даних, відповідач правомірно визначив звичайну ціну договору в розмірі 33642 грн. (27500 грн. + 32710 грн. + 40718 грн.)/3).

Отже, відомості про вартість нежитлових приміщень, використаних у Звіті, та використаних відповідачем під час проведення перевірки, істотно відрізняються.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції підставно та обґрунтовано надав критичну оцінку Звіту як єдиному доказу справедливої (ринкової) ціни реалізації об`єкта нерухомості.

Під час проведення перевірки з метою з`ясування всіх обставин продажу приміщення за відповідною ціною відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про надання до перевірки документів № 21335/6/13-01-07-05-16 від 17.07.2023р. та з повторною вимогою № 1/13-01-07-05 від 20.07.2023р. про надання інформації та підтверджуючих документів, що підтверджують реалізацію нежитлового приміщення за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 84, площею 88,5 кв.м (договір, акт прийому передачі, звіт про оцінку майна та ін.) на користь ОСОБА_1 ; пояснення та документальне обґрунтування рівня ціни реалізації нежитлового приміщення за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 84, площею 88,5 кв.м на відповідність до звичайних (ринкових) цін на комерційну нерухомість (Т.1, а.с.80, 92).

Проте, ПП «Фільварок» під час проведення перевірки не надало Звіт, пояснення та документальне обґрунтування рівня ціни реалізації нежитлового приміщення за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 84, площею 88,5 кв.м на відповідність до справедливих (ринкових) цін на комерційну нерухомість. Позивач не представив до перевірки також документи про облік основних засобів, інвентарних карток, документи про придбання, інформації про балансову та залишкову вартість нежитлового приміщення.

Підтвердженням наведеного слугує факт складання в порядку п.85.2 ст.85 ПК України ревізорами Акту № 1032/13-01-07-05/34659519 від 21.07.2023р. про ненадання у визначений строк посадовими особами ПП «Фільварок» документів, що підтверджують показники податкової звітності (Т.1, а.с.89 і на звороті).

Із змісту апеляційної скарги слідує, що з моменту здійснення операції купівлі-продажу минуло більше 6 років, закінчився строк зберігання таких документів, а тому примірник Звіту про оцінку майна не міг бути наданий відповідачу під час проведення перевірки.

Проте, відповідно до приписів п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу;

44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

З огляду на викладені норми, твердження позивача про завершення строків зберігання документів носить загальний і неконкретизований характер, оскільки ним не конкретизовано, по яким саме первинним документам закінчився строк зберігання. Також платник податків не надав доказів знищення або передачу в архів в установленому порядку первинних документів за обревізований період.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в спірних правовідносинах, які випливають із договору купівлі-продажу комерційного приміщення за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 84, укладеного між ПП «Фільварок» та ОСОБА_1 , має місце заниження вартості приміщення, оскільки ціна реалізації такого у розрізі вартості 1 кв.м. згідно з договором є істотно нижчою від рівня справедливої вартості (ринкових цін) комерційної нерухомості у місті Львові станом на 2017рік (1332 грн. до 33642 грн.), що є ознакою здійснення операції не в господарських цілях, а з метою мінімізації податкових зобов`язань з податку на прибуток.

Інші порушення, встановлені під час проведення перевірки, є похідними від порушень, допущених при реалізації об`єкта нерухомості.

Загальна сума операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ протягом 12 календарних місяців з листопада 2016 року по листопад 2017 року сукупно перевищує 1000000 грн.

У зв`язку з цим, ПП «Фільварок» зобов`язано було зареєструватися платником ПДВ із дотриманням вимог, передбачених ст.183 ПК України.

Проте, позивач не зареєструвався платником ПДВ та не подавав податкових декларацій з ПДВ за період з грудня 2017 року.

Згідно з п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пункт 187.1 ст.187 ПК України визначає, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості згідно з даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: - товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; - газу, який постачається для потреб населення (п.188.1 ст.188 ПК України).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Враховуючи викладене, порушуючи вимоги п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України, позивач занизив податкове зобов`язання з ПДВ у зв`язку ненарахуванням податкових зобов`язань при реалізації товарів невстановленим особам за червень 2023 року на загальну суму ПДВ 21060 грн.

Відповідно до п.202.1 ст.202 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені Податковим кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений Податковим кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування , або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Отже, позивач не зареєструвався з грудня 2017 року платником ПДВ та, відповідно, не подавав податкові декларації з ПДВ за період з грудня 2017 року по липень 2023 року.

Також в порушення п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за червень 2023 року у сумі 126600 грн., з них ПДВ 21060 грн.

Внаслідок заниження позивачем вартості комерційного нежитлового приміщення фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) отримала додаткове благо від ПП «Фільварок» у вигляді суми знижки індивідуально призначеної для платника податку рiзницi мiж продажною вартістю нерухомого майна згідно з нотаріально оформленим договором купівлі-продажу, укладеного з фізичною особою, та його ринковою вартістю, що призвело до заниження бази оподаткування ПДФО на суму 2859435 грн.

Відповідно занижена вартість нерухомого майна становить 2859435 грн. (2977317 -117870,23), з врахуванням коефіцієнта (1,219 грн. 30 коп.

Сума неутриманого та неперерахованого ПДФО за ставкою 18 % становить 627680 грн. 80 коп.

Згідно з пп.164.2.17 «г» п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 ПК України) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Якщо додаткове благо надається у не грошовій формі, сума об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними п.164.5 ст.164 ПК України.

В силу вимог п.164.5. ст.164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К=100:(100-Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

Згідно з пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПК України.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Як передбачає п.171.2 ст.171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивач не утримав та не перерахував ПДФО в сумі 627700 грн. 18 коп. за листопад 2017 року з доходу, наданого у вигляді додаткового блага фізичній особі ОСОБА_1 за продаж нерухомого майна за заниженою вартістю.

Отже, в порушення вимог пп.164.2.17 «г» п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1, ст.168 ПК України позивач занизив суму ПДФО у формі наданого додаткового блага за листопад 2017 року в сумі 627680 грн. 80 коп.

У зв`язку з цим, в порушення п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПК України позивач не відобразив в податковій звітності додаткове благо, отримане ОСОБА_1 у вигляді безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеного за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарiв, індивідуально призначеної для такого платника податку, а саме: продаж нерухомого майна за заниженою вартістю, за ознакою доходу « 126».

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10), а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпункт 1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачає, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі статтею 171 ПК України (з доходів у вигляді заробітної плати - роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника; податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету.

Відповідно до пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України.

Обов`язки податкового агента щодо забезпечення виконання ним податкових обов`язків визначено п.176.2 ст.176 ПК України, а саме своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету збір з доходу, що виплачується на користь платника та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників, а також суми утриманого з них податку (збору) до контролюючого органу за місцем свого розташування.

З таких підстав позивач порушив вимоги пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176, п.п.1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, у зв`язку з чим донараховано військовий збір в сумі 42891 грн. 50 коп.

Під час проведення перевірки відповідач надав письмову вимогу про надання документів, що підтверджують отримання та використання товарно-матеріальних цінностей від фізичних осіб-підприємців, яким здійснено перерахування коштів, а саме: ФОП ОСОБА_2 в сумі 12000 грн.; ФОП ОСОБА_3 в сумі 73840 грн.; ФОП ОСОБА_4 в сумі 105300 грн.

Під час проведення перевірки позивач не подав звіти про фінансові результати за період з 01.01.2017р. по 16.07.2023р., оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання звітів; оригінали документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання бухгалтерського обліку; головні книги, оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери, аналізи рахунків, відомості по всіх рахунках, які задіяні в бухгалтерському обліку підприємства з 01.01.2017р. по 16.08.2022р., в тому числі по рахунках: 10, 11, 12, 13, 15, 20, 22, 23,25, 26, 28, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40, 46, 50, 60, 63, 64, 65, 66, 68, 70, 71, 73, 74, 75, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 97, 98 та інші (із врахуванням субрахунків).

ПП «Фільварок» не надало даних бухгалтерського обліку про формування витрат, оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для складання бухгалтерського обліку.

З таких підстав відповідач вважав, що ПП «Фільварок» не підтвердило первинними документами понесення інших операційних витрат, що призвело до розбіжності між показниками фінансового результату підтвердженого первинними документами та даними бухгалтерського обліку і задекларованими показниками фінансового результату декларації з податку на прибуток, внаслідок чого позивач безпідставно занизив фінансовий результат за 2017 рік в сумі 219100 грн.

Під час розгляду справи позивач подав суду низку документів щодо фінансово-господарської діяльності із зазначеними суб`єктами.

Зокрема, на підтвердження отримання та використання товарно-матеріальних цінностей позивач подав суду копію платіжного доручення № 1 від 24.01.2017р. про сплату 12000 грн.

З аналізу платіжного доручення вбачається, що платіж здійснений позивачем на користь ФОП ОСОБА_5 на суму 12000 грн., призначення платежу: оплата згідно з накладною від 24.01.2017р. (Т.1, зворот а.с.150).

Разом з тим, зміст платіжного доручення не дає можливості суду встановити зміст та мету господарської операції, а також не доводить наявність приросту або збереження активів чи їх вартості, тобто, досягнення економічного ефекту.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП ОСОБА_5 , позивач суду першої інстанції не надав.

Під час апеляційного розгляду позивач представив копію накладної № 1 від 05.01.2017р. на придбання чохлів на крісла, скатертин (Т.2, а.с.41). Водночас, така накладна складена у довільній формі, не зазначає прізвища посадових осіб підприємства, які прийняли товар тощо.

З таких підстав суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивач не підтвердив отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП ОСОБА_5 .

На підтвердження отримання та використання послуг/ТМЦ від ФОП ОСОБА_3 позивач подав копії наступних документів: накладної від 24.10.2017р. на суму 73840 грн., меморіального ордеру № 245853224 від 13.10.2017р. на суму 4740 грн., платіжного доручення № 240914344 від 22.09.2017р. на суму 3100 грн., платіжного доручення № 1 від 24.04.2017р. на суму 32000 грн., платіжного доручення від 04.07.2017р. на суму 14000 грн., платіжного доручення від 17.05.2017р. на суму 20000 грн., накладної від 24.04.2017р. (Т.1, а.с.34, 149-150, Т.2, а.с.42, 47-49, 51-52).

Із змісту накладної від 24.04.2017 вбачається, що ФОП ОСОБА_3 надала позивачу ландшафтні послуги на суму 73840 грн., із якої неможливо визначити місце та підставу надання послуги, факт реального надання такої послуги, її передачі та подальшого використання у господарській діяльності позивача.

Отже, зміст згаданих платіжних документів та накладної не дає можливості встановити зміст та мету господарської операції, а також не доводить наявність приросту або збереження активів чи їх вартості, тобто, досягнення економічного ефекту.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт отримання послуг/ТМЦ від ФОП ОСОБА_3 позивач не надав.

На підтвердження отримання та використання послуг/ТМЦ від ФОП ОСОБА_4 позивач надав суду копії таких документів: накладної № 1412171 від 14.12.2017р. на суму 101500 грн., накладної № 1412172 від 14.12.2017р. на суму 3800 грн., платіжного доручення № 259885879 від 14.12.2017р. на суму 101500 грн., платіжного доручення № 259886449 від 14.12.2017р. на суму 3800 грн., акти і рішення керівника позивача щодо утилізації і списання відповідних ТМЦ, у тому числі на суму 105300 грн., у зв`язку з непридатним станом від 30.05.2023р., акта приймання-передачі наданих послуг з утилізації техніки від 30.05.2023р., листів ФОП ОСОБА_4 щодо недоцільності ремонту ноутбуків та іншої техніки (Т.1, зворот а.с.34, а.с.35, 39-41).

Згідно накладних № 1412171 від 14.12.2017р. на суму 101500 грн. та № 1412172 від 14.12.2017р. на суму 3800 грн. платником зазначено ПП «Фільварок». При цьому, в цих накладних не зазначено отримувача товарів, а також немає підпису відповідної посадової особи та відбитку печатки позивача у графі «отримав».

Водночас, під час апеляційного розгляду позивач надав копії вказаних накладних із підписами і відбитком печатки підприємства, хоча не вказав посадову особу, яка підписала вказані накладні, не пояснив причини появи підписаних накладних.

Згідно з актом позивача від 30.11.2017р. вирішено у зв`язку з неналежним виглядом та зносом негайно викинути на сміття товарно-матеріальні цінності, а саме: скатертини 12 штук, чохли на крісла - 20 штук (Т.1, а.с.38).

Відповідно до рішення від 30.05.2023р. позивач вирішив передати на утилізацію до ПП «Меліка» техніку на загальну суму 105300 грн. (Т.1, зворот а.с.38).

На підтвердження факту передачі позивач подав до суду акт приймання-передачі наданих послуг ПП «Меліка» з утилізації техніки від 30.05.2023р. на суму 680 грн. Проте, із змісту згаданого акта у графі підписи сторін з боку позивача відсутні будь-які дані, крім ідентифікаційного коду та міститься підпис ОСОБА_6 без скріплення печаткою позивача, яка використана в інших документах, поданих позивачем.

Отже, зміст згаданих документів свідчить про відсутність підтвердження отримання та використання послуг/ТМЦ від згаданих суб`єктів господарювання.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені судом обставини у цій справі, суд першої інстанції дійшов логічного та послідовного висновку про те, що встановлені податковим органом порушення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті із дотримання вимог закону.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам податкового законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про правомірність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об`єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ПП «Фільварок».

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фільварок» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. в адміністративній справі № 380/14707/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне підприємство «Фільварок».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції скороченого (вступної та резолютивної частини) судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 28.10.2025р.