Справа № 161/14117/25
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/197/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

представника позивача Ольховського М.В.

представника відповідача Кортоус М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови. Зазначає, що 19 червня 2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №965850 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що 19 червня 2025 року о 10 год. 34 хв. в м. Луцьку по вул. Набережній, 32 гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким Т3, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 12.4., 2.1а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст. 122 КУпАП. Вказує, що відповідальність за ч. 2 ст.126 КУПАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Факт перебування особи в салоні автомобіля, без встановлення та фіксації керування транспортним засобом, виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. В матеріалах справи відсутні докази, керування ним транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_2 , тому його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, а також ч. 1 ст. 122 КУпАП є не доведеною. Крім того, зазначає, що оскаржувана постанова не містить відомостей про причини зупинки транспортного засобу, а лише констатує факт відсутності посвідчення водія. На підставі викладеного, просив суд скасувати оскаржувану постанову.

28 серпня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови про адміністративне правопорушення без розгляду відмовлено.

23 жовтня 2025 року представник відповідача подала письмові пояснення по справі. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що під час несення служби 19 червня 2025 року поліцейським взводу № 1 роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Мозолюком Н.Б. під час виконання посадових обов?язків по нагляду за безпекою дорожнього руху на території обслуговування, було виявлено факт порушення Правил дорожнього руху, а саме: транспортний засіб Mercedes Vito 119 д н.з НОМЕР_2 , рухався в населеному пункті м. Луцьк, по вул. Набережній, 32 зі швидкістю 82 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 32 км/год. Швидкість руху вимірювалась поліцейським лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 №TC008357. Підставою зупинки вказаного вище т/з стало перевищення встановленого обмеження швидкості руху. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, про що було подано відповідний сигнал. За допомогою сигнального диска з червоним повертачем. Поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, підставу перевірки документів та попросив водія пред?явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4. а) ПДР України. Водій транспортного засобу Mercedes Vito 119, д н.з НОМЕР_2 , на вимогу поліцейського пред?явив паспорт громадянина України, поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчення водія не пред?явив зазначивши, що у нього його немає, він його не отримував. Поліцейським Мозолюком Н.Б. було встановлено, що згідно паспорту громадянина України водієм транспортного засобу Mercedes Vito 119, д н.з НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 . Надалі поліцейським було перевірено в Інформаційному порталі Національної поліції України, відомості про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії, та було з?ясовано, що він його не отримував, таким чином не мав права керувати транспортним засобом Mercedes Vito 119, д н.з НОМЕР_1 , 19 червня 2025 року о 10 год. 34 хв., що є порушенням п. 2.1 «а» ПДР України. Таким чином, встановивши особу водія, та факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4. та 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч, 1 ст. 122 та ч.2 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення про проведення розгляду справи про вчинене адміністративне правопорушення, щодо водія. Позивачу було роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП можливість надавати пояснення, заявляти клопотання та знайомитись з матеріалами справи, користуватися юридичною допомогою адвоката та іншого фахівця в галузі права. ОСОБА_1 було роз`яснено, що доказами порушення п. 12.4 ПДР України є показання приладу Tru CAM LTI 20/20 №TC008357, а саме фото і відеозапис та він був наданий ОСОБА_1 для огляду. Відповідно порушення ОСОБА_1 ПДР України, зафіксовано на відеокамеру портативного відеореєстратора поліцейського №475826. Поліцейським Мозолюком Н.Б. було винесено відносно позивача постанову за ч. 1 ст. 122 та ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника, за більш серйозне з числа вчинених правопорушення, шляхом їх об?єднання за ч.2 ст. 36 КУпАП в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції статті ч. 2 ст. 126 КУпАП. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис вручено її копію. Факт правопорушень вчинених позивачем підтверджується постановою про адміністративне правопорушення серії БАД №965850 від 19 червня 2025 року, відеозаписом з технічного приладу з портативного відеореєстратора поліцейського 475826 від 19 червня 2025 року, що засвідчував процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а також порушення ним ч.2 ст. 126 КУпАП, а також фото та відеозаписом з приладу LTI 20/20 TruCam серії ТС008357 від 19 червня 2025 року. Разом з тим, зазначає, що відеоматеріали (докази) з технічного приладу з портативного відеореєстратора поліцейського 475826 від 19 червня 2025 року, що засвідчували процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а також порушення ч.2 ст. 126 КУпАП та були підставою винесення оскаржуваної постанови відносно позивача, щодо даної справи, які зберігалися в УПП у Волинській області ДПП не збереглись на момент отримання матеріалів справи з суду відповідачем. Вважає, що позивачем навмисно були вчинені дії щодо затягування термінів подачі позову до суду. Позивач в адміністративному позові зазначає, що факт перебування його в салоні автомобіля, без встановлення та фіксації керування транспортним виключає склад адміністративного правопорушення, оскаржувану постанову позивач отримав, поставив підпис в постанові про ознайомлення з нею, про ознайомлення з правами визначеними ст. 268 КУПАП та не висловив жодних заперечень про те, що він даним транспортним засобом не керував, не надав відповідно жодних заперечень чи письмових пояснень і скарг до УПП у Волинській області ДПП, що таким транспортним засобом не керував, і його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. Не вказує позивач в позові і хто на його думку керував даним транспортним засобом 19 червня 2025 року, якщо не він. Крім того, згідно відомостей наявних в ІПНП Національної поліції України 22 червня 2025 року ОСОБА_1 сплачено штраф по оскаржуваній постанові. Вважає, що позивач оскаржує позивач дану постанову з тих підстав, що 07 липня 2025 року о 08 год. 50 хв. в м. Луцьк по вул. Шевченка, 43 він повторно керував транспортним засобом Skoda Octavia Combi із номерним знаком НОМЕР_3 , який не належав даному транспортному засобу, а також керував без чинного полісу обов?язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.9. «в», п. 2.1. «т» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121-3 та ч.1 ст.126 КУпАП та згідно протоколу №ЕПР1 383815 від 07 липня 2025 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП (Повторно протягом року керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2025 року у справі №161/14611/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 40800 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 7 (сім) років та з оплатним вилученням транспортного засобу «Шкода». Таким чином, вважає, що позивач свідомо надає суду оманливі пояснення з метою ухилення від відповідальності шляхом маніпулювання обставинами. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що 19 червня 2025 року його довіритель разом із ОСОБА_2 , яка є власником транспортного засобу Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_2 , рухався по вул. Набережній, 32 у м. Луцьку в напрямку до складських приміщень для придбання товарів. Повернувши на територію торгових площ ОСОБА_2 припаркувала автомобіль і пішла до складів. У той час до Мельничука М.В. підійшли працівники поліції та повідомили його, що він керуючи автомобілем, порушив Правила дорожнього руху, а саме перевищив допустиму швидкість керування. Факт керування транспортним засобом його довіритель заперечував. Доказів керування надано не було. На фото, наданих відповідачем, неможливо встановити хто керував транспортним засобом. Обов`язок доведення вини покладається на відповідача. Не заперечував, що його довіритель зробив підпис в оскаржуваній постанові, однак це підпис про роз`яснення процесуальних прав і про отримання копії постанови, що не підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення. Та обставина, що позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності не має значення в даній справі. Факт сплати штрафу не є доказом вини.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письомові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 червня 2025 року поліцейським взводу № 1 роти №2 БУПП у Волинській області ДПП Мозолюком Н.Б. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАД № 965850, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 19 червня 2025 року о 10 год. 34 хв. в м. Луцьку по вул. Набережній, 32, рухався транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_1 , із швидкістю 82 км/год., чим перевищив встановлену допустиму швидкість руху в населених пунктах на 32 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом Tru CAM LTI 20/20 №TC008357. Також керував транспортним засобом не маючи права керування таким т/з, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 12.4, 2.1 «а» ПДР України..

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В обгрунтування своїх заперечень щодо законності постанови та відсутності в своїх діях складу адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на ту обставину, що жодних порушень вимог ПДР він не допустив, оскільки транспортним засобом не керував.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, стороною відповідача суду не надано.

Першочергово слід наголосити, що суб`єктом правопорушення як за ч. 1 ст. 122 КУпАП, так і за ч. 2 ст. 126 КУпАП може бути лише водій транспортного засобу, або ж будь-яка інша особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та керувала ним.

У своєму рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Тобто, у розглядуваному випадку правомірність інкримінації ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП було б виправданим виключно у тому випадку, якби суб`єктом владних повноважень було доведено факт керування останнім транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_1 .

При цьому, лише за умови встановлення вищевказаного факту, вимоги про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії є законними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Однак, долучені стороною відповідача до відзиву на позовну заяву докази в жодній мірі не доводять факту керування позивачем 19 червня 2025 року о 10 год. 34 хв. в м. Луцьку по вул. Набережній, 32 гр. транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_1 транспортним засобом Mercedes Vito 119, д.н.3. НОМЕР_1 .

Так, надані фотознімки та відеоматеріали містять виключно фіксацію транспортного засобу, з яких неможливо встановити особу водія.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №338/1/17 помилковим є посилання на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У свою чергу, посилання представника відповідача про сплату штрафу позивачем не означає зізнання у вчиненні правопорушення. Верховний Суд у справі №757/2757/16-а (К/9901/6713/18) дійшов висновку, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням статті 71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605, 60 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 139, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД № 965850 від 19 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП- закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 29 жовтня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області І.Б. Плахтій