Справа № 471/456/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 471/456/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.07.2025 року у справі №471/456/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року, серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року, серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року, серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року

У С Т А Н О В И В:

18 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Братського районного суду Миколаївської області із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправними та скасувати постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року, серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року, серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року, серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року, а провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП закрити.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 не керувала транспортними засобами при указаних в оскаржуваних постановах обставинах, оскільки передала право керування автомобілями іншим особам. Як стверджувала ОСОБА_1 , під час розгляду справ про адміністративні правопорушення та винесення спірних постанов працівниками поліції не установлено особу, яка безпосередньо повинна нести адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. За таких обставин, оскільки позивачка не вчиняла правопорушень, адміністративна відповідальність за яке передбачена приписами ч. 1 ст. 121 КУпАП, притягнення її до адміністративної відповідальності є безпідставним.

За наслідками розгляду зазначеної справи Братським районним судом Миколаївської області 10 липня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року, серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року, серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року, серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року, а провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Ухвалюючи означене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення може притягуватися особа, винна в його вчиненні, зокрема, водії транспортних засобів. При цьому, власники (співвласники) транспортних засобів можуть притягуватися до адміністративної відповідальності виключно за наявності в їх діях складу адміністративного порушення.

Разом з тим, доказів, які підтверджували те, що саме позивачка особисто керувала транспортними засобами при указаних в оскаржуваних постановах обставинах відповідачем не надано, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесенні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції не враховано положень статті 14-2, 279-1 КУпАП України. Як стверджував скаржник, відповідно до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» транспортні засоби марки BMW 530D та VOLVO S60 зареєстровані за Братською селищною радою Миколаївської області, головою якої є ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 є належним суб`єктом (відповідальною особою, керівником юридичної особи), який несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Окрім того, як вказував скаржник, позивачкою пропущено строки звернення до суду, оскільки постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі були вручені ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, вказуючи на законність ухваленого судового рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як слідує зі змісту постанови серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року, позивачка рухалася на транспортному засобі марки BMW 530D НОМЕР_1 по проспекту Героїв України, 55 в м. Миколаєві зі швидкістю 77 км/год при допустимій 50 км/год. (а.с.88 зворотній бік)

12 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як зазначено у постанові серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року, що ОСОБА_1 рухалася на транспортному засобі марки VOLVO S 60 НОМЕР_2 по автотрасі М22 Полтава-Олександрія 30+459 зі швидкістю 91 км/год при допустимій 50 км/год. (а.с.8 зворотній бік)

24 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Зі змісту постанови серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року слідує, що позивачка рухалася на транспортному засобі марки VOLVO S 60 НОМЕР_2 по автотрасі М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527 зі швидкістю 99 км/год при допустимій 50 км/год. (а.с.90 зворотній бік)

27 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

В постанові серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року вказано, що 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 рухалася на транспортному засобі марки VOLVO S 60 НОМЕР_2 по автотрасі М06 Київ-Чоп 97+627 зі швидкістю 133 км/год при допустимій 110 км/год. (а.с.91 зворотній бік)

За даними Тимчасових свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником зазначених вище транспортних засобів є Братська селищна рада Вознесенського район Миколаївської області. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є головою Братської селищної ради Вознесенського район Миколаївської області, останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення за кожне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. (а.с.19-20)

Уважаючи перелічені вище постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними, позивачка звернулась з відповідними вимогами до суду.

Стосовно доводів скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів звертає вказує про таке.

Як слідує з матеріалів справи, 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Братського районного суду Миколаївської області із позовною заявою, у якій просила, зокрема поновити їй строк звернення до суду.

Під час відкриття провадження у справі №471/456/25 Братським районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу від 22 квітня 2025 року, у якій оцінюючи обставини, наведені позивачкою у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про їх поважність.

У подальшому, ухвалою Братського районного суду Миколаївської області 06 травня 2025 року у справі №471/456/25 замінено первісного відповідача Головне управління Національної поліції в Миколаївській області на належного відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

16.05.2025 року представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву.

Разом з цим, як свідчить зміст відзиву на позовну заяву, такий документ не містить жодних доводів Департаменту патрульної поліції про пропуск позивачкою строку звернення до суду.

Більше того, як установлено апеляційним судом, під час розгляду справи від відповідача не надходило відповідних клопотань, у яких Департаментом патрульної поліції було б порушено питання щодо дотримання строку звернення з даним позовом.

При цьому, судова колегія зауважує, що ухвали про відкриття провадження та про поновлення строку не підлягають оскарженню окремо від рішення суду. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно, виключно шляхом викладення заперечень на такі ухвали суду в апеляційній скарзі безпосередньо на рішення суду заявник вправі вимагати перегляду відповідних висновків. Іншого порядку КАС України не передбачає.

Лише у випадку визнання апеляційним судом обґрунтованими заперечень, викладених в апеляційній скарзі на рішення суду, щодо ухвали суду, якою поновлено строк звернення до суду та/або відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції має право надати оцінку законності такої ухвали суду і за наявності підстав скасувати рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та залишити позовну заяву без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Як з`ясовано апеляційним судом, за змістом апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.07.2025 року у справі №471/456/25, скаржник вказує щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду, передбаченого приписами КАС України.

Разом з тим, відповідні заперечення на ухвалу від 22 квітня 2025 року відповідач не включив в апеляційну скаргу на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.07.2025 року у справі №471/456/25.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості для перегляду відповідних висновків, викладених в ухвалі Братського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2025 року у справі №471/456/25.

Що ж стосується правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, судова колегія зазначає про таке.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» установлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують указані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення установлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину у вигляді накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

14.07.2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким Кодекс України про адміністративні правопорушення доповнений, зокрема, ст.14-2, 279-1 279-4.

Так, статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу.

Положеннями статті 279-3 КУпАП передбачено, що відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

З системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

При цьому, слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:

- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, які належать її транспортному засобу;

- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Так, згідно із приписами пункту 4 Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833 (далі Порядок №833), заявник подає заяву особисто в письмовому вигляді українською мовою (заповнюється машинодруком або від руки розбірливо без виправлень) за умови його ідентифікації та незалежно від місця реєстрації безоплатно до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції. Типовий зразок заяви розміщується на офіційних веб - сайтах МВС та Національної поліції.

Заява також може бути подана через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Відтак, законодавством передбачено лише два можливих способи звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Апеляційний суд наголошує, що звернення особи із відповідною заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності повинно здійснюватися із визначеним порядком, установлений приписами статті 279-3 КУпАП України, які передбачають особисте звернення або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Водночас, матеріли справи не містять доказів звернення особисто або через офіційний веб - сайт МВС особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, документа (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що у спірному випадку вона не керувала транспортними засобами марки BMW 530D та VOLVO S 60, оскільки передала право керування зазначеними транспортними засобами іншим особам.

Як стверджувала ОСОБА_1 , у відповідності до договору позички транспортного засобу № 1 від 29.06.2023 року та Додаткової угоди до такого договору транспортний засіб марки BMW 530D, державний номерний знак НОМЕР_1 передано у користування Братському центру соціальних служб Братської селищної ради Вознесенського району миколаївської області. (а.с.25-27)

У свою чергу, транспортний засіб марки VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_2 , передано за Договором позички від 01.11.2023 року у користування комунального підприємства «Водограй» Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. (а.с.28-29)

Судова колегія зазначає, що відповідно до положень ст. 14-2 КУпАП статусу відповідальної особи може набути і належний користувач транспортного засобу, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Для набуття статусу відповідальної особи належним користувачем, необхідна наявність двох обов`язкових умов:

- підтвердження того, що особа дійсно є належним користувачем даного транспортного засобу;

- внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Однак, як установлено апеляційним судом, матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача транспортних засобів марки BMW 530D, державний номерний знак НОМЕР_1 та VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Разом з цим, судова колегія зауважує, що сам по собі факт передачі позивачкою зазначених транспортних засобів іншим особам фактично не звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст. 14-2, 279-3 КУпАП.

Відповідно до Тимчасового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль BMW 530D, державний номерний знак НОМЕР_1 та VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_2 належать Братській селищній раді. (а.с.19-20)

Як з`ясовано апеляційним судом, ОСОБА_1 є головою Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. (а.с.23 - 24)

Отже, в даному випадку відповідальною особою транспортних засобів марки BMW 530D, державний номерний знак НОМЕР_1 та VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням вище наведених приписів законодавства України, є особа за якою зареєстровано указаний транспортний засіб - Братська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області в особі голови Собко Н. О.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Братська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області в особі голови ОСОБА_1 є власником транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки, а тому при передачі їх в користування третім особам має бути зацікавлена та вжити всіх можливих заходів для забезпечення дотримання користувачем таких транспортних засобів правил дорожнього руху.

В той же час, позивачка не надає суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення від адміністративної відповідальності, які прямо передбачені вище наведеними положеннями ст. 14-2, 279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно із цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка в установлений строк зверталася до компетентних органів з питання вибуття транспортних засобів з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать транспортним засобам.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, 03.07.2025 року позивачкою подано до суду попередньої інстанції клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївських та Херсонських областях №4844 від 26.06.2025 року.

У відповідності до змісту вказаного листа, за результатами розгляду заяв голови Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Собко Н. О., Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївських та Херсонських областях повідомлено про те, що:

«Постановою Кабінету Міністрів України №1145 від 08.10.2022 року передбачено внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належних користувачів на транспортні засоби, які значяться зареєстрованими та яким видані свідоцтва про реєстрацію.

Враховуючи вище викладене, внести відомості до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належних користувачів транспортних засобів марки BMW 530D та VOLVO S 60 не є можливим, оскільки такі перебувають на тимчасовому обліку та свідоцтва про реєстрацію на них не видавались.».

З урахуванням наданої відповіді, ОСОБА_1 була обізнана про те, що як керівник юридичної особи, за якою зареєстровані транспортні засоби, саме вона несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе, оскільки до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не внесено відомості про належних користувачів транспортних засобів.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє посилання позивачки на наданий до матеріалів справи лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївських та Херсонських областях №4844 від 26.06.2025 року в якості доказу, який звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Дослідивши наявні матеріали справи у сукупності, колегія суддів зазначає, що позивачкою не надано доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності як власника вказаних транспортних засобів, які передбачені вище наведеними положеннями статті 279-3 КпАП України.

Крім цього, ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах FALK v. THE NETHERLANDS, Lutz v. Germany, OHalloran and Francis v. the United Kingdom.

Так, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS, Арр. № 66273/01, 19 October, 2004, суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, Європейський Суд з прав людини указує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо установити особу, котра керувала автомобілем.

Крім того, під час розгляду справи OHalloran and Francis v. the United Kingdom, App. № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007, яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем установленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини.

Однак, Європейський Суд з прав людини визнав, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказав про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів (див, зокрема, п.57 згаданого рішення).

Судова колегія зазначає, що застосування засобів автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є правомірним та таким, що не порушує прав і основоположних свобод людини (власників транспортних засобів) з урахуванням такого:

1) порядок притягнення до такої відповідальності визначений законодавчо, а саме - Законом України від 14.07.2015 року № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»;

2) введені обмеження переслідують легітимну мету держави, яка полягає у забезпеченні однієї з найважливіших форм громадської безпеки - безпеки дорожнього руху. її змістом є запобігання або усунення шкідливих для життя та здоров`я людини, власності наслідків, що можуть бути заподіяні використанням транспорту;

3) необхідність убезпечення суспільства від шкідливих наслідків, що виникають унаслідок експлуатації транспортних засобів, зумовлена Конституцією України, зокрема, положеннями статті 3, згідно із якою «людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Захист закріплених життєво важливих інтересів, а також задоволення потреб на безпечне переміщення учасників дорожнього руху реалізується правотворчою і правозастосовною діяльністю уповноважених державних органів. Задля забезпечення дотримання установлених правил руху транспорту та пішоходів державою використовуються певні методи, одним із яких є накладення адміністративних стягнень за вчинені правопорушення, у тому числі такі, що зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічних засобів.

Лише за ці правопорушення до адміністративної відповідальності притягується фізична або юридична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. В усіх інших випадках стягнення накладається безпосередньо на ту особу, що керувала транспортним засобом у момент учинення правопорушення;

4) особа, яка притягається до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, виявлене в автоматичному режимі, має можливість звернутися до підрозділу Національної поліції в порядку, визначеному статтею 279 КУпАП, для звільнення від адміністративної відповідальності у разі, якщо транспортний засіб вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу, а також якщо особа, котра фактично керувала транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку, звернеться з відповідною заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, законодавством передбачено можливість оскарження накладеного стягнення як в адміністративному порядку - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в судовому - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України із забезпеченням гарантій, закріплених у статтях 6 і 7 Конвенції.

І насамкінець, судова колегія апеляційного суду зауважує, що положення ст.14-2 КпАП України були чинними на момент складення оскаржуваних постанов та є чинними на даний час, неконституційними не визнавались, а тому правомірно застосовані в межах спірних правовідносин.

Ураховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, що мають значення для справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини друга статті 77 КАС України).

Скаржником доведено правомірність своїх дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В той час, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а відтак, згідно до приписів ст. 315, 317 КАС України, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.07.2025 року у справі №471/456/25 скасувати.

Прийняти у справі №471/456/25 нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 05123847 від 07.03.2024 року, серії 4АВ № 05573764 від 12.04.2024 року, серії 4АВ № 055704405 від 24.04.2024 року, серії 4АВ № 05735179 від 27.04.2024 року - відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Н.В. Вербицька