Справа № 400/9844/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р. № 400/9844/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про виключення з військового обліку;

зобов`язання відповідача виключити з військового обліку позивача з внесенням запису про виключення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 20.06.2023 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку. Проте, при формуванні електронного військово-облікового документа він дізнався про своє перебування на військовому обліку у відповідача. У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням про внесення коректних даних про нього до відповідних реєстрів. Відповідач відповідні зміни не вніс. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною.

У відзиві на позовну заяву від 06.10.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії (далі ВЛК) від 20.06.2023 № 272/2 позивача визнано непридатним для проходження військової служби з виключенням з військового обліку. Однак ця довідка не затверджена обласною ВЛК та не перевірена вищестоящою ВЛК. Тому відсутні підстави для виключення позивача з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр).

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 968,96 гривні.

Позивач усунув недолік позовної заяви й подав 16.09.2025 до суду платіжну інструкцію від 16.09.2025 № 2.310647659.1 про сплату ним судового збору за подання позову в розмірі 968,96 гривні.

23.09.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі, а також про витребування у відповідача належним чином завіреної копії облікової картки позивача.

У встановлений судом строк відповідач не надав витребуваний у нього доказ, про причини його неподання суд не повідомив.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2023 № 272/2 позивач визнаний непридатним для проходження військової служби з виключенням з військового обліку.

У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого відповідачем 20.06.2023, зазначено, що позивача виключено з військового обліку військовозобов`язаних 20.06.2023 на підставі Додатку 4 до Положення про ВЛК № 272/2 від 20.06.2023.

Згідно з військово-обліковим документом, сформованими 21.07.2025 через мобільний застосунок «РЕЗЕРВ+», позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у відповідача з відміткою «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення до Реєстру відомостей про порушення ним правил військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Пунктом 3 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.

Згідно з частиною тринадцятою статті 2 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 23.04.2021 по 17.05.2024) громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України Головою Служби безпеки України.

Абзацом першим пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення № 402) (у редакції, чинній до 24.08.2023), встановлено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Відповідно до пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції, чинній з 16.04.2021 по 03.05.2024) постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну з таких постанов:

«Придатний до військової служби»;

«Тимчасово непридатний до військової служби»;

«Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції, чинній до 23.08.2023) дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).

Крім того, діагноз та постанови ВЛК записуються на військовозобов`язаних, резервістів у Картку амбулаторного обстеження та медичного огляду, а зміст постанови комісії, крім того, у військовий квиток та облікову картку. На офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, резервістів, які знаходяться на зборах та визнані непридатними до подальшого проходження зборів, складається Свідоцтво про хворобу (підпункт «в» пункту 22.1 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції, чинній до 23.08.2023).

Відповідно до пункту 22.3 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції, чинній до 23.08.2023) постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.

Таким чином, згідно з Положенням № 402 (у редакції, чинній у період проходження позивачем медичного огляду) постанови ВЛК військових комісаріатів стосовно військовозобов`язаних оформлялися довідками ВЛК, які не підлягали затвердженню штатними ВЛК, а їх зміст записувався в Книгу протоколів засідань ВЛК і в Картку амбулаторного обстеження та медичного огляду. Водночас вказана постанова ВЛК підлягала направленню не пізніше ніж через два дні після її затвердження до начальника, який направив військовозобов`язаного на медичний огляд.

Тому твердження відповідача, що у нього були відсутні підстави для виключення позивача з Реєстру, оскільки відповідна довідка ВЛК не була затверджена обласною ВЛК, є необґрунтованим, оскільки на день видання довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2023 № 272/2, Положенням № 402 (у редакції, чинній до 23.08.2023) не було передбачено затвердження таких довідок штатними ВЛК.

У позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача виключити позивача з військового обліку з внесенням запису про виключення до Реєстру.

Згідно з військово-обліковим документом, сформованими 21.07.2025 через мобільний застосунок «РЕЗЕРВ+», позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у відповідача з відміткою «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Отже, відповідач вніс до Реєстру відомості про виключення позивача про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас пунктом 3 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку (абзац восьмий частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ).

Таким чином, належним документом, який підтверджує факт виключення громадянина України є військово-обліковий документ, в який внесено відповідні дані.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон № 1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 1951-VІІІ відомості про громадян України, які не є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, знищуються суб`єктами Реєстру відповідно до Порядку ведення Реєстру, затвердженого держателем Реєстру.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконного чи є недостовірними.

Статтею 276 Цивільного кодексу України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Таким чином, персональні дані про осіб, які виключені з військового обліку, підлягають знищенню суб`єктами Реєстру, зокрема на підставі рішення суду.

Відповідно до абзацу двадцять першого пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Абзацом вісімнадцятим пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, встановлено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього положення забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.

Отже, до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належать повноваження щодо знищення відомостей про громадян України, які виключені з військового обліку.

Суд встановив, що 20.06.2023 позивача була виключено відповідачем з військового обліку як громадянин, який визнаний непридатним до військової служби, що підтверджується записом у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого відповідачем 20.06.2023.

Водночас згідно з даними військово-облікового документа, сформованого 21.07.2025 через мобільний застосунок «РЕЗЕРВ+», позивач є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку у відповідача.

25.07.2025 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом з описом заяву про внесення коректних даних про нього до відповідних реєстрів.

Таким чином, після отримання вищенаведеної заяви позивача відповідач зобов`язаний був її задовольнити шляхом знищення у Реєстрі відомостей про позивача.

Однак, як слідує зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач вказану заяву позивача не розглянув.

Така бездіяльність відповідача є протиправною.

Водночас суд зазначає, що з метою встановлення обставин правомірності (протиправності) внесення до Реєстру відомостей про позивача, як про військовозобов`язаного суд, ухвалою від 23.09.2025 у відповідача було витребувано облікову картку позивача.

У встановлений судом строк відповідач витребувані докази не надав, про причину їх неподання суд не повідомив.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд визнає ту обставину, що у відповідача були наявні підстави для знищення у Реєстрі відомостей про позивача.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що документально можливо підтвердити виключно періоди роботи позивачки в колгоспі, суд вважає за необхідне з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивачки вважати, що у позивачки під час роботи в колгоспі були відсутні періоди, коли вона не виконувала без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 25.07.2025 про внесення коректних даних про особу до відповідних реєстрів з урахуванням правової оцінки, наданої в цьому рішенні суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 16.09.2025 № 2.310647659.1 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 968,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Тому ця сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 25.07.2025 про внесення коректних даних про особу до відповідних реєстрів.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2025 про внесення коректних даних про особу до відповідних реєстрів з урахуванням правової оцінки, наданої в цьому рішенні суду.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

9. Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

10. Повний текст рішення суду складений 29.10.2025.

Суддя В.Г.Ярощук