Справа № 400/5234/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5234/25

Головуючий в 1 інстанції: Величко А. В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 84 006,11 грн,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок погашення податкового боргу в сумі 84006,11 грн. а саме: податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, сума боргу 43404,11 грн. на користь змішаного бюджету Сухоєланецької ТГ; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, сума боргу 40 602,00 грн. на користь місцевого бюджету Сухоєланецької ТГ.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника, податкова заборгованість ОСОБА_1 , з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання та податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, якi є власниками об`єктів житлової нерухомості перед бюджетом становить 84 006,11 грн. Вказана заборгованість відповідачем не погашена, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 84 006,11 грн. - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в рахунок погашення податкового боргу в сумі 84 006,11 грн. а саме: податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, сума боргу 43 404,11 грн. на користь змішаного бюджету Сухоєланецької ТГ; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, сума боргу 40 602,00 грн. на користь місцевого бюджету Сухоєланецької ТГ.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що у податковому повідомленні-рішенні від 31.07.2023, за період 2022 рік, визначено відповідне податкове зобов`язання за 2022 рік, при цьому Законом № 2120-ІХ (який набрав чинності з 17.03.2022) внесені до Податкового кодексу України зміни, зокрема, які передбачали пільгу щодо не нараховування та не сплати такого податкового зобов`язання земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії (п.п. 69.15 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення), можна дійти висновку, що контролюючим органом протиправно не враховано норми Закону №2120-IX, що діяли

Вказує, що ГУ ДПС помилково застосувало подвійну ставку - 1%, чим порушили приписи вказаного рішення Сухоєланецької сільської ради, а також п. 4.1.4 ПКУ щодо верховенства Закону та рішень ОМС у сфері місцевого оподаткування та призвело до неправомірного подвоєння суми податку нараховано 40 602 грн, а позивач в свою чергу не звернув увагу на це, при отриманні податкового повідомлення - рішення № 0-1425- UA0083035 від 22.05.2024, за період 2023 рік та не прийняв відповідні рішення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а відтак відповідно до п.п. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 та п.п. 269.1.1 п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно розрахунку податкової заборгованості за відповідачем числиться податкова заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, земельного податку з фізичних осіб та податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної дiлянки, що сплачується фізичними особами, якi є власниками об`єктiв житлової нерухомості у розмірі 84 006,11 грн.

Вказаний борг нараховано відповідачу згідно податкових повідомлень - рішень №230396-24/14-25 від 31.07.2023 року, №100620-24/14-25 від 01.04.2024 року в сумі 43 4040,11 грн; №0-1425-UA0083035 від 22.05.2024 року в сумі 40 602,00 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення направлено на адресу відповідача та як вбачається з наявних в матеріалах справи копій поштових повідомлень отримані ним.

З підстав наявності у відповідача несплаченого боргу, ГУ ДПС в Миколаївській області винесено податкову вимогу форми Ф №23382-52 від 20.05.2019 року та направлено останню на адресу відповідача поштовою кореспонденцією та вручена.

Отже, сума податкового зобов`язання, що виникла в результаті несплати відповідачем заборгованості згідно податкових повідомлень-рішень, не погашена відповідачем та, як підтверджується матеріалами справи - у відповідача наявний податковий борг у розмірі 84 006,11 грн.

Враховуючи те, що податковий обов`язок щодо сплати узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлені законодавством строки відповідачем не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів погашення податкового боргу до суду не надано, а податкове зобов`язання є узгодженим, а тому прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а податковий борг підлягає стягненню.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеноїпені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1);

- податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп.14.1.153 п.14.1);

- податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом (пп.14.1.155 п.14.1).

Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 56 Податкового кодексу України установлено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

За положенням пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, яка оскаржується, вважається неузгодженою.

За змістом пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У свою чергу, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Зміст статей 54 та 56 ПК України свідчить, що узгодженою є сума грошового зобов`язання, яку:

- платник податків самостійно обчислив та задекларував у строки, встановлені цим Кодексом,

- контролюючий орган визначив самостійно шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, після закінчення процедури їх адміністративного чи судового оскарження.

З вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.

Відтак, ключовим при вирішенні даного спору питанням є з`ясування факту наявності або відсутності податкового боргу, тобто податкового зобов`язання позивача, яке є узгодженим, проте не сплаченим у встановлені законом строки.

Так, податковий борг, який рахується за відповідачем, виник згідно:

1. Податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання (11011300), сума боргу 43 404,11 грн.: ППР (форми «Ф») № 230396-24/14-25 вiд 31.07.2023, за період 2022 рік, строк сплати 07.05.2024, сума боргу 20 757,08 грн.; ППР (форми «Ф») № 100620-24/14-25 вiд 01.04.2024, за період 2023 рік, строк сплати 20.08.2024, сума боргу 22 647,03 грн.;

2. Податок на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної дiлянки, що сплачується фізичними особами, якi є власниками об`єктiв житлової нерухомості (18010200), сума боргу 40 602,00 грн.: ППР (форми «Ф») № 0-1425-UA0083035 вiд 22.05.2024, за період 2023 рік, строк сплати 12.11.2024, сума боргу 40 602,00 грн.;

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

З матеріалів справи вбачається, згідно з розрахунку податкової заборгованості за відповідачем числиться податкова заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, земельного податку з фізичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, якi є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 84 006,11 грн.

При цьому, вищезазначені податкові повідомлення-рішення, направлялись ГУ ДПС в Миколаївській області засобами поштового зв`язку на адресу вул. Пекаря, 27, Сухий Єланець, Миколаївський район, Миколаївська область, та отримано останнім 13.09.2024 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вказує про те, що податковий орган виконав свій обов`язок щодо направлення на адресу відповідача податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів наголошує, що відповідних належних доказів оскарження та скасування у судовому порядку прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень №230396-24/14-25 від 31.07.2023 року, №100620-24/14-25 від 01.04.2024 року; №0-1425-UA0083035 від 22.05.2024 року до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, а матеріали справи таких відомостей не містять.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що ГУ ДПС в Миколаївській області винесено податкову вимогу форми Ф №23382-52 від 20.05.2019 року та направлено останню на адресу відповідача поштовою кореспонденцією та вручена 01.06.2019.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України). Податкова вимога на цей час не відкликана, а тому повторно не надсилалась.

Разом з тим, відповідних належних доказів на підтвердження сплати відповідачем, визначеної суми податкового боргу, чи її оскарження, до суду першої та апеляційної інстанцій також не надано.

За таких обставин, грошове зобов`язання, визначене податковими повідомленнями-рішеннями, вважається узгодженими і внаслідок їх несплати відповідачем у строки, встановлені ПК України, набули статусу податкового боргу.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку суми узгодженого грошового зобов`язанням, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо зауважень відповідача до складених позивачем податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом позову у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або відсутності такого факту.

Суд звертає увагу, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі 3160/13436/22, від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.

Так, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно із яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у даній справі.

В межах розгляду даної справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.

У свою чергу, оцінка податкового правопорушення, на підставі якого контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту, а саме податкового повідомлення-рішення.

Сталою та послідовною є практика Верховного Суду (зокрема справи № 640/17763/21, №160/13436/22), відповідно до якої у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу установленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме:

- факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження;

- факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань;

- факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.01.2025 року у справі №460/2820/24.

З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг та доказів сплати якого не надано, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкові повідомлення рішення та податкову вимогу, які не оскаржено відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення такої заборгованості, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі в контексті застосування підпункту 266.1.1 пункту 266.1 та підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України та підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (в редакції Закону від 24.03.2022 року №2142-IX) фактично зводяться до незгоди з податковим повідомленням-рішенням, внаслідок несплати зобов`язань за якими виник спір у цій справі.

Попри це, як вже неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у наведених вище справах, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковими повідомленнями-рішеннями.

Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Ця судова практика є сталою, чіткою та послідовною й підтверджується, крім наведених вище, постановами Верховного Суду у справах №440/18128/21, № №640/25601/20, №160/9696/22, №480/13804/21, №160/5021/19, № 160/10776/21, №160/7345/20.

Отже, у межах цього апеляційного провадження, з огляду на відповідну судову практику, передбачені процесуальним законодавством вимоги та повноваження суд апеляційної інстанції не може надавати правову оцінку доводам апелянта у контексті протиправності нарахування йому зобов`язань згідно із податковими повідомленнями-рішеннями.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 з дотриманням вимог, передбачених КАС України, не позбавлений права подати позов про визнання протиправним та скасування вказаних вище податкових повідомлень-рішень, доводи про неправомірність яких фактично наведені у апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням доказів наявних у суду, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 28 жовтня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова