Справа № 340/4398/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4398/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді НАУМЕНКА В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009, )

до відповідача-2: Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Зодчих, б. 22, м. Вінниця, 21005, )

про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Хомича І.О., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.05.2025 №02, щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 10.04.1983 по 22.05.1983, з 30.04.1984 по 20.02.2000, з 01.02.2001 по 25.03.2024 та служби в Радянській армії з 22.05.1983 по 23.04.1984, починаючи з 28.04.2025.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши стаж роботи згідно записів про трудову діяльність, що містяться в трудовій книжці, за період з 10.04.1983 по 22.05.1983, з 30.04.1984 по 20.02.2000, з 01.02.2001 по 25.03.2024 та служби в Радянській армії з 22.05.1983 по 23.04.1984 року, чим позбавив права позивача на призначення пенсії, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 07.07.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій (а.с.41). Ухвалу відповідачам доставлено в особистий електронний кабінет системи «Електронний суд» 07.07.2025 року.

Від представника відповідача-1 18.07.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, який на день звернення за призначенням пенсії становив 25 років 02 місяців 11 днів, при необхідних - 32 роки відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає спірне рішення від 16.05.2025 №02 правомірним та таким, що прийнято з дотриманням законодавства при виконанні владних повноважень (а.с. 45-70).

Представник відповідача-2 21.07.2025 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який на день звернення за призначенням пенсії становив менше 32 років (а.с. 71-84).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.05.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), завернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із досягненням 60 річного віку (а.с. 51-62).

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.05.2025 №02 відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с. 62 зв.)

Рішення відповідача обґрунтоване тим, що згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи які досягли пенсійного віку з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 року, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років. Страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяців 11 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , заповненій 10.04.1983, оскільки дата народження власника трудової книжки містить виправлення.

Період роботи в колгоспі Мир з 10.04.1983 по 21.05.1983, з 30.04.1984 по 20.02.2000 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві (колгоспі). Для зарахування вказаного періоду необхідно надати підтверджуючі документи про період роботи із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виданих за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів із зазначенням реорганізації.

ГУ ПФУ у Вінницькій області вирішило, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років.

Водночас, відповідачі вказують, що заявлений у позовних вимогах період роботи з 01.02.2001 по 25.03.2024 та служба в Радянській армії з 22.05.1983 по 23.04.1984 зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 (вказане підтверджується формою РС-право від 16.05.2025 року з програмного комплексу ППВП ПФУ) за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та військового квитка, відповідно, а відтак, не потребують розгляду та вирішення судом.

Отже предметом спору є правомірність відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 10.04.1983 по 22.05.1983 та з 30.04.1984 по 20.02.2000.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам сторін, суд зазначає наступне.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту Закон №1058-IV).

Згідно статті 62 Закону № 1058-IV, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок №637), яким також визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача та встановлено, що за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 10.04.1983 (а.с. 15-18), позивач у період з 10.04.1983 по 22.05.1983 та з 30.04.1984 по 20.02.2000 працював у колгоспі «Мир» (а.с. 16, 57).

Крім цього, сторінка 1 вказаної трудової книжки містить виправлення дати народження її власника - ОСОБА_1 , а саме: виправлено з «28 апреля 1965 року» на « 28 квітня 1965 року». Виправлення засвідчені на внутрішній стороні титульної сторінки трудової книжки працівником кадрової служби з останнього місця роботи - ПАТ «Кіровоградобленерго».

Решта записів трудової книжки не містять виправлень та засвідчені печатками та штампами.

Розділ трудової книжки НОМЕР_2 від 10.04.1983 «трудова участь в громадському господарстві» містить записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві (колгоспі) (а.с. 17).

При цьому обов`язку додаткового доведення факту відпрацювання позивачем днів трудової участі в громадському господарстві колгоспу в кількості, зазначеній у трудовій книжці, законодавчо не встановлено, а відтак відповідний стаж мав бути врахований відповідачем наступним чином:

- в роки, коли річний мінімум участі виконаний в повному обсязі /перевиконаний, до стажу зараховується повний рік роботи;

- в роки, коли річний мінімум участі не виконаний в повному обсязі - до страхового стажу зараховується кількість днів, фактично відпрацьованих згідно даних трудової книжки.

Зазначені записи містять всі необхідні дані, що відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держпраці від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у відповідні періоди.

Трудова книжка позивача НОМЕР_2 від 10.04.1983 містить записи з інформацією про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.

Крім того, матеріали справи містять довідку від 02.02.2021 року №7 Закритого акціонерного товариства «Мир» про перейменування та правонаступництво Колгоспу «Мир» за період з 1965 року (а.с. 58 зв).

Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування також підтверджено перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 з ЗАТ «Мир» у 1999 році та з СТОВ «Мир» у 2000 році (а.с. 59-62).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірний період роботи позивача, вказаний у трудовій книжці, має бути зарахований до його страхового стажу у повному обсязі, оскільки відповідачем-2 не наведено жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки чи записів у ній вимогам чинного законодавства, а тому вказану трудову книжку необхідно розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 30 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (16.01.2024) позивач досяг 60-річного віку, необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Що стосується виправлень в трудовій книжці, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю Української РСР трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця.

Порядок ведення трудових книжок на час виникнення спірних правовідносин був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої постановою держпраці від 20.06.1974 №162 (далі по тексту - Інструкція №162).

Пунктами 2.5 2.9 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівнику у цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності адміністрація підприємства видає робітникам і службовцям на їх прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності організацією вищого рівня, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. повинні повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або їх невідповідності фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу проводиться на підставі інших документів, які підтверджують виконання робіт, не вказаних у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як зазначено судом, виправлення у даті народження позивача засвідчено відповідальною особою роботодавця, яким таке виправлення вчинено.

Доказів того, що записи про періоди роботи з 10.04.1983 по 22.05.1983, з 30.04.1984 по 20.02.2000 є неправильним чи неточними, відповідачами суду не надано.

Відтак, ця трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи, а відтак, винесене відповідачем рішення про не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, на підставі «дописаних» записів про трудову діяльність, є протиправним.

Отже, суд вважає винесене відповідачем-2 рішення в від 16.05.2025 №02 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними допустимими доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 35).

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.05.2025 №02 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 08.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.04.1983 по 22.05.1983, з 30.04.1984 по 20.02.2000, згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_2 №0434894 від 10.04.1983 року та винести відповідне рішення з врахуванням правових висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО