Справа № 620/15195/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Житняк Л.О.,
за участі секретаря Стасюк Т.В.,
розглянувши у судовому засіданні заяву Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,
Сторони в судове засідання не з`явилися. За приписами ст.378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Вирішуючи вказану заяву по суті, суд зазначає наступне.
Служба судової охорони листом від 18.08.2025 №30/01.30-02.2-929 повідомила про виконання в частині нарахування ОСОБА_2 грошових коштів.
Також, вищезазначеним листом повідомлено про неможливість виконання вимог виконавчого листа, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом зазначаючи, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з чинним законодавством Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.
Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження»).
Ця норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. Таким чином, зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов`язального характеру, унеможливлюють їх виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення. В такому випадку зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобов`язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така зміна можлива лише у разі виконання боржником зобов`язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат.
Суд зазначає, що як і в цивільному судочинстві, поняття способів захисту прав, свобод та інтересів особи в адміністративному судочинстві охоплюється визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цих прав, свобод та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 378 КАС України містить не тільки механізм процесуальної процедури розгляду питань зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а й підстави для розгляду цих підстав. Оскільки ці підстави є матеріально-правовими, то їх слід розглядати у сукупності з визначенням змісту способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві. Таким правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 13.01.2015 (справа №21-604а14).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001, пункт 68).
Одним з головних завдань судочинства є поновлення порушених права позивача, що досягається шляхом реального виконання рішення суду. Обрання ефективного способу та порядку поновлення порушених прав позивача є запорукою створення умов для не ухилення відповідача від виконання рішення суду (через незрозумілість, нечіткість, неясність) та унеможливлення виникнення обставин, що ускладнять виконання рішення суду.
Встановлення судом ефективного способу захисту порушених прав позивача дозволить реально виконати судове рішення та поновити порушені права позивача, що є одним з головних завдань адміністративного судочинства.
Верховний Суд у своїх висновках неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав і забезпечення їхньої примусової реалізації, не відповідає положенням Конвенції та, відповідно, завданню адміністративного судочинства.
Згідно із статтею 2 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.
Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок
Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Так, стаття 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейством), в межах бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Механізм виконання рішень, на які поширюється дія зазначеного Закону про гарантії, регламентований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845).
Абзацом десятим пункту 25 Порядку №845 передбачено, що в разі наявності в боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за такою бюджетною програмою.
Отже, виконання рішення суду в даній справі, в частині нарахованої, однак не виплаченої суми, може здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України, у випадку, якщо така сума є безспірною.
Абзацом десятим пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28- 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.
Попри наведене, суд звертає увагу, що доданими до заяви документами не підтверджується як наявність заборгованості у розмірі 383160,14 грн, так і належність вказаних коштів саме ОСОБА_1 , оскільки всі додані до заяви документи, в тому числі постанова про відкриття виконавчого провадження, листи Служби судової охорони щодо виконання рішення суду, стосуються іншої особи, а саме ОСОБА_2 .
Враховуючи наведені вище обставини, у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 241-242, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.294 КАСУ, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Житняк