Справа № 440/5676/25
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №440/5676/25

адміністративне провадження № К/990/30182/25

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 (суддя - Шевяков І.С.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 (головуючий суддя - Присяжнюк О.В., судді: Любчич Л.В., Спаскін О.І.) у справі №440/5676/25.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження Головного управління ДПС у Полтавській області №3491 від 24.04.2025 про припинення дії (анулювання) ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2400102 терміном дії з 01.07.2024 по 01.07.2029 видану ТОВ «П.РІТЕЙЛ» на АЗС за адресою: м. Полтава, вул. Леоніда Каденюка (колишня Серьогіна), будинок 4-Б.

28.04.2025 позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Розпорядження №3491 від 24.04.2025 про припинення (анулювання) дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2400102 терміном дії з 01.07.2024 до 01.07.2029, видану Товариству з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» на АЗС за адресою: місто Полтава, вул. Леоніда Каденюка (колишня Серьогіна), 4-Б до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «П.РІТЕЙЛ» до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову була обґрунтована тим, що анулювання ліцензії може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача, а вжиття заходів забезпечення позову на час судового розгляду цієї справи тимчасово відновить право позивача на здійснення господарської діяльності, що, в свою чергу, дозволить уникнути заподіяння збитків.

За доводами заявника здійснення господарської діяльності залежить від наявності відповідних ліцензій, зокрема ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а тому анулювання призведе до зупинення господарської діяльності, що, зокрема, зумовить втрату прибутку та неможливість здійснення основних видів його діяльності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025, заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію Розпорядження №3491 від 24.04.2025 про припинення (анулювання) дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2400102 терміном дії з 01.07.2024 до 01.07.2029, видану Товариству з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» на АЗС за адресою: місто Полтава, вул. Леоніда Каденюка (колишня Серьогіна), 4-Б до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи №440/5676/25.

Наявність підстав для забезпечення позову судами мотивовано тим, що анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позбавить позивача можливості здійснювати основну діяльність. Це може призвести до розриву відповідних господарських зав`язків, неможливості реєстрації акцизних накладних, вивільнення працівників, що, у свою чергу, може мати наслідком значне утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності позивача взагалі.

Головне управління ДПС у Полтавській області звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» про забезпечення позову відмовити.

У поданій касаційній скарзі відповідач зазначає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій зроблені без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2025 по справі № 440/16678/23 та без дотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

За доводами відповідача, суди першої та апеляційної інстанцій фактично задовольнили заяву про забезпечення позову на підставі доводів позивача, які не підтверджено належними та допустимими доказами, не взявши до уваги доводи податкового органу. Наголошує на тому, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судом не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ», оскільки у заяві не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в цьому конкретному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Верховний Суд у постановах від 17.04.2019 у справі №705/4587/17, від 16.04.2024 у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27.04.2023 у справі №140/8127/22, від 16.04.2024 у справі №120/15171/23, від 04.12.2024 у справі №500/3027/24, від 04.02.2025 у справі № 280/8758/24, 20.02.2025 у справі № 280/9044/24, 15.01.2025 у справі № 520/20854/24 для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В постанові від 13.03.2025 у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Висновки судів попередніх інстанцій про існування визначених у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин для вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку є помилковими, з огляду на наступне.

Вирішуючи подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, судами встановлено, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом господарської діяльності ТОВ «П.РІТЕЙЛ» згідно КВЕД є роздрібна торгівля пальним (код 47.30), а також іншими супутніми товарами.

Господарська діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ`з роздрібної торгівлі пальним здійснюється на АЗС за адресою: м. Полтава, вул. Леоніда Кадєнюка 4-Б на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2400102 терміном дії з 01.07.2024 по 01.07.2029, отриманої в порядку, передбаченому Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

За висновком судів, анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позбавить позивача можливості здійснювати основну діяльність. Це може призвести до розриву відповідних господарських зв`язків, неможливості реєстрації акцизних накладних, вивільнення працівників, що, у свою чергу, може мати наслідком значне утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності позивача взагалі.

Верховний Суд звертає зауважує, що безумовно, рішення, дії та/чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень справляють певний вплив на правовий статус особи, щодо прав, свобод та/чи законних інтересів якої прийнято рішення, вчинена (невчинена) дія. Рішення, дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень можуть мати наслідки, які особа оцінює щодо себе негативно. Водночас, позивачем не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та/або витрат, що виключає можливість застосування заходів забезпечення позову в межах спірних правовідносин.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

В постанові від 19.10.2023 у справі № 440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Водночас оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій вищенаведених підходів до вирішення питання про забезпечення позову не відображають.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Проте, сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено і не підтверджено, у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.

Як вже зазначалось, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Висновки судів попередніх інстанцій, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності не підтверджені належною оцінкою судами доказів. Так само суди не зазначили, на підставі яких саме доказів визнано підтвердженими доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача.

Суд ще раз звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, у цьому конкретному випадку, відсутні беззаперечні підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову є співмірним з предметом спору та предметом доказування у справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій належно не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ».

За правилами пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою та другою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій з порушенням норм процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу до Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №440/5676/25 скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду