Справа № 638/20807/25
Суддя: Щепіхіна В. В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/531/25
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Соларьова Дар`я Володимирівна, звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Після вивчення матеріалів позовної заяви про скасування постанови суддею встановлено, що вона подана без додержання вимог, встановлених у статті 160, 161 КАС України.

Відповідно п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Представник позивача в порушення зазначеної норми не зазначає в позовній заяві відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Одночасно із пред`явленням позову представник позивача подала заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої послалася на те, що постанову № 116/1/п від 28.01.2025 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , не було направлено ОСОБА_1 , а отримано копію було лише у відповідь на адвокатський запит № 509 від 03.10.2025 листом від № 5701/ВОП від 09.10.2025. Вказаний лист було отримано 10.10.2024, що підтверджується скріншотом з електронної пошти.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку та його поновлення, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На виконання положень частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, предметом спору до даній справі є постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 від 28.01.2025 року № 116/1/п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, частина 1 статті 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 цієї статті визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З позовної заяви за підписом представника позивача вбачається, що 24.01.2025 начальником ВРК ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_4 було складено протокол № 116/п про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 був присутній при складанні протоколу, не погодився з викладеним у протоколі та відмовився від його підпису. Також, в позовній заяві зазначено, що згодом ОСОБА_1 стало відомо, що відкрито виконавче провадження (АСВП № 77956457 від 05.05.2025).

Таким чином, позивач знав про обставини вчинення дій, які свідчать про високу вирогідність подальшого розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте за результатами складання протоколу судом не встановлено.

Адвокатським запитом № 476, який датований 23.07.2025 року, представник позивача в порядку ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання цього запиту, просила ІНФОРМАЦІЯ_2 надати їй відповідь на вказаний адвокатський запит.

Також, адвокатським запитом № 482, який датований 08.08.2025 року, представник позивача в порядку ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання цього запиту, просила ІНФОРМАЦІЯ_3 надати їй відповідь на вказаний адвокатський запит.

Згідно з листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_5 09.10.2025 року № 5701/ВОБ представнику позивача надано відповіді на питання, зазначені в адвокатському запиті № 509 від 03.10.2025 року та направлено копії документів

Проте, доказів направлення адвокатських запитів № 476 від 23.07.2025 року, № 482 від 08.08.2025 року та їх отримання ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду не подано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження дій щодо ненаправлення копії постанови чи порушення ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в частині недотримання строків надання відповіді на адвокатський запит.

Суд звертає увагу, що особа, яка має намір оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, зокрема й щодо дотримання строків подання позовної заяви.

Тобто, особа повинна усвідомлювати існування ризик пропущення встановленого ч. 2 ст. 286 КАС десятиденного строку на оскарження постанови, про складання якої позивач не міг не знати.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 24.01.2025 року був присутній при складанні протоколу № 116/п про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який передує складанню постанови про адміністративне правопорушення.

Також, зазначено, що позивач не погодився з викладеним в протоколі та відмовився від підпису протоколу в присутності двох свідків.

Усталеною є позиція Верховного Суду (зокрема, але не виключно, ухвала від 18 липня 2019 року у справі № 537/3081/18, від 21 березня 2025 року у справі № 320/47616/23, від 26 березня 2025 року у справі № 560/22174/23) про те, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішень суб`єкта владних в судовому порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Таким чином, суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку є необґрунтованим.

З огляду на викладене, представнику позивача необхідно вказати інші або обґрунтувати вказані підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з наданням відповідних доказів, оскільки позивач був присутній під час складання протколу про адміністративне правопорушення, та про подальший розгляд справи був обізнаний під час складання вказаного протоколу.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, є підстави для залишення позовної заяви без руху, з наданням позивачу строку для виправлення вищевказаних недоліків позову.

Керуючись ст. 123, 169 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня її вручення.

Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із адміністративним позовом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Щепіхіна