Справа № 420/29990/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 жовтня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Валах Вікторії Володимирівни про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02.09.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Український Державний Науково-Дослідний Інститут Медико-Соціальних Проблем Інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи «Український Державний Науково-Дослідний Інститут Медико-Соціальних Проблем Інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №ЦО-4266 від 23.07.2025, яким було скасовано попереднє рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності безстроково;

2. Зобов`язати Державну установу «Український Державний Науково-Дослідний Інститут Медико-Соціальних Проблем Інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» внести до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи відомості про чинність рішення МСЕК від 17.12.2019 р. про встановлення яким ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності безстроково, та внести відповідні дані до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 17.12.2019 їй була видана Довідка до акта огляду МСЕК (серія 12 ААБ №722211), відповідно до якої в результаті повторного огляду їй було встановлено другу групу інвалідності безтерміново. 14.04.2025 працівник СБУ в Одеській області вручив їй під особистий підпис лист-повідомлення від Центру оцінювання функціонального стану особи ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» за №680/03-19, датований 18.02.2025. Як вбачається із змісту вказаного Листа-повідомлення, «…з метою аналізу документів вашої медико-соціальної справи та перевірки законних підстав експертного рішення МСЕК щодо встановлення Вам групи інвалідності, викликаємо Вас на обстеження до клініки Інституту…». Тобто позивачці було необхідно прибути до Клініки Інституту у період з 18.02.2025 по 18.03.2025 при фактичному отриманні Листа-повідомлення лише 14.04.2025. Проте, 23.07.2025 ЦОФСО ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» приймає рішення, відповідно до якого «У зв`язку з неприбуттям особи до ЦОФСО та відсутністю у особи виключних підстав для перенесення строків медичних обстежень, передбачених абз. 3, п.п.8.5, абз. 13. п. 51 Положення, за результатами перевірки обґрунтованості рішень та оцінювання прийняте рішення: скасувати попереднє рішення медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення групи і терміну інвалідності особі з 23.07.2025».

08.10.2025 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Валах В.М. подано заяву (вх. №105628/25 від 08.10.2025) про забезпечення позову, в якій представник позивача просить, вжити заходи забезпечення адміністративного позову.

До заяви про забезпечення позову представником позивача додано квитанцію ID: № 4374-7606-8617-6271 від 07.10.2025, якою сплачено судовий збір у сумі 484,48 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2025 постановлено повернути без розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Валах Вікторії Володимирівни (вх. №105628/25 від 08.10.2025) про забезпечення позову.

14.10.2025 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Валах В.М. повторно подано заяву (вх. №108015/25 від 08.10.2025) про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення Державної установи «Український Державний НауковоДослідний Інститут Медико-Соціальних Проблем Інвалідності МОЗ України» № ЦО-4266 від 23.07.2025 в частині, якою скасовано попереднє рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності безстроково, - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/29990/25;

- заборонити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області вчиняти будь-які дії, пов`язані з припиненням, перерахунком або стягненням пенсії ОСОБА_1 , а також вимагати повернення пенсійного посвідчення до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обгрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що оскільки оскаржується рішення ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» № ЦО-4266 від 23.07.2025, яке є правовою підставою для подальших дій інших органів, ГУ ПФУ в Одеській області вже надсилає позивачці вимоги про повернення «надмірно виплаченої пенсії» та здачу пенсійного посвідчення на знищення, тобто негативні наслідки спірного акта виникають і нарощуються під час розгляду справи № 420/29990/25. За таких умов невжиття заявлених заходів забезпечення призведе до наступних негативних наслідків для Позивачки:

1) припинення/перерахунку пенсійних виплат і фактичного погіршення соціального становища Позивачки;

2) потенційної втрати документів/статусу та необхідності окремих процедур із їх поновлення;

3) потреби у нових судових зверненнях (для відшкодування/стягнення/поновлення), що суперечить вимозі справедливого та ефективного захисту в межах одного провадження.

Розглядаючи вказану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Як передбачено у ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ж ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Суд також має враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, ч.2 ст. 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 р. №2 розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась із таким клопотанням, позовним вимогам.

Суд зауважує, що регулювання підстав і порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв «адекватності», тобто наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема і те, чи спроможний відповідний захід забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також «співмірності», тобто співвідношення негативних наслідків від вжиття певних заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №826/16911/18, від 25.03.2019 у справі №826/10936/18, від 26.06.2019 у справі №826/13396/18, від 30.09.2019 у справі №420/5553/18, від 30.09.2019 у справі №640/868/19, від 30.09.2019 у справі №1840/3517/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19 та інших.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 в справі № 826/8556/17, від 26.04.2019 в справі № 826/16334/18.

Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З врахуванням зазначеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою.

З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №826/13306/18).

Станом на 20.10.2025 в матеріалах справи відсутнє оскаржуване рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №ЦО-4266 від 23.07.2025 в частині, якою скасовано попереднє рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності безстроково, у зв`язку з чим його зміст суду невідомий, тому є неможливим дослідити вказане рішення суб`єкта владних повноважень на ознаки очевидної протиправності. При цьому при відкритті провадження ухвалою від 08.09.2025 суддя витребував спірні рішення від відповідача та станом на момент розгляду вказаної заяви до суду не надходили.

Доводи щодо припинення пенсійних виплат або вчинення перерахунків, що потягне погіршення соціального становища ґрунтуються виключно на припущеннях позивача за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів.

Щодо потенційної втрати документів/статусу, суд не приймає до уваги, оскільки вказане є припущенням позивача, до того ж не наведено жодних обставин, які б свідчили про можливу втрату чи/або неможливість отримання таких документів або статусу в майбутньому.

Твердження, щодо існування можливості або ймовірного примусового стягнення з позивача коштів, які, на думку пенсійного органу, вважаються сумою переплаченої пенсії, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів можливості настання негативних наслідків.

Суд зауважує, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на його доводах про ймовірність стягнення з нього коштів у примусовому порядку, якщо факти вчинення таких дій не підтверджені жодними належними (стаття 73 КАС України), достовірними (стаття 75 КАС України) та достатніми (стаття 76 КАС України) доказами.

Звертаючись до суду з цією заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено належним чином факту існування ризиків настання для нього певних невідворотних негативних наслідків у разі невжиття заходів забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що позивачем не було надано жодних належних та достовірних доказів того, що саме станом на момент подання заяви про забезпечення позову відносно нього вчинялися (вчиняються) дії, пов`язані з примусовим стягнення коштів у зв`язку з переплатою пенсії; позивачем не надано також і доказів відкриття відносно нього виконавчого провадження з примусового стягнення коштів.

При цьому наявність листа ГУ ПФУ в Одеській області щодо наявності переплати, не можу свідчити щодо вчинення відносно ОСОБА_1 дій, пов`язаних із примусовим стягненням коштів та не можуть свідчити про безумовну необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, про які просить у своїй заяві.

Зазначене у сукупності виключає можливість застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач.

Будь-яких інших фактичних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку може, ускладнити виконання рішення суду чи призвести до необхідності докладати значні зусилля для відновлення прав позивача, суду не надано.

Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Сама ж лише незгода заявника із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Таким чином, наведені заявником обставини, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником шляхом, оскільки матеріали заяви про забезпечення позову не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Водночас забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Державної установи «Український Державний НауковоДослідний Інститут Медико-Соціальних Проблем Інвалідності МОЗ України» № ЦО-4266 від 23.07.2025 в частині, якою скасовано попереднє рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності безстроково - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/29990/25 може свідчити про передчасний висновок суду щодо протиправності рішення, дій або бездіяльності відповідача, без з`ясування всіх обставин справи, що є неприпустимим та не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Слід зазначити, що обраний заявником захід забезпечення позову фактично за своїм змістом є вирішенням спору до початку його розгляду по суті, що не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову. Правова оцінка дій відповідача підлягає встановленню під час судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення суду в цій справі, тому, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному у період з 14.10.2025 по 17.10.2025 та з 20.10.2025 по 24.10.2025 ухвалу постановлено 27.10.2025.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Валах Вікторії Володимирівни (вх. №108015/25 від 14.10.2025) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА