Справа № 420/39146/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд скасувати протокол/розрахунок № 27 від 13.12.2023 та позначку в пенсійній справі "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм."; здійснити нарахування поточної пенсії ОСОБА_1 та недоотриманої пенсії з 19.10.2018, відповідно до діючого законодавства актуального на момент здійснення фактичної виплати; здійснювати виплату поточної пенсії Позивачки, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 19.10.2018 з компенсацією втрати частини доходів, на банківський рахунок Позивачки № НОМЕР_1 відкритий в АТ Ощадбанк.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з листа відповідача від 14.06.2024 року позивачка дізналася, що її пенсію буцімто було поновлено у грудні 2023 року, але замість переказу на банківський рахунок пенсія виплачувалася через поштове відділення. Оскільки позивачка не отримала пенсію у відділенні пошти, виплату пенсії знову було припинено. На підтвердження інформації з листа відповідача від 14.06.2024 позивачка отримала з пенсійного кабінету протокол-розрахунок відповідача № 27 від 13.12.2023 про нарахування пенсії починаючи з 19.10.2018 року. Відповідач стверджує, що здійснював виплату пенсії через національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на підставі Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги». (Далі Порядок №1279) Однак цей порядок регулює виплату пенсій та грошової допомоги у готівковій формі за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України. Факт проживання позивачки та її реєстрації в Ізраїлі є беззаперечним і визнаним відповідачем та всіма судовими рішеннями, а отже, цей порядок не застосовується до виплат пенсій позивачці, яка проживає за кордоном. Припиняючи виплату пенсії Позивачці через довготривале неотримання на поштовому відділенні не за її місцем проживання, Відповідач порушив право Позивачки на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання Відповідача у право Позивачки на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії слід вважати таким, що не ґрунтується на Законі. Рішення Відповідача про припинення виплати пенсії є протиправним та не відповідає принципам належного врядування, добросовісності, гуманності та справедливості. Нарахована сума 1435 грн не може вважатися пенсією не лише через те, що її не виплачено, але й тому, що вона нарахована з порушенням вимог Закону №1058-IV, в редакції дійсної на момент винесення рішення відповідача № 27 від 13.12.2023 Пенсія позивачці протиправно була розрахована без її осучаснення, індексації та із застосуванням протиправного "Окремого порядку", який передбачав ручний метод перерахунку "Макетна обробка" із встановленням "особливостей": "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм." Такі обмеження не передбачені ні рішенням суду, ні Законом 1058-IV. Мінімальний розмір пенсії для осіб які не працюють і не мають необхідного стажу в 2024 році складає 2725 гривень. Розрахунок відповідача не відповідає Закону.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та вказує, що Головним управлінням виплату пенсії ОСОБА_1 поновлено з 19.10.2018. Так як в резолютивній частині постанови суду від 14.11.2019 відсутні зобов`язання щодо подальших перерахунків пенсії, розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 здійснено з урахуванням загального страхового стажу 24 роки 18 днів у сумі 1435,00 грн, у тому числі: - 87,82 грн - основний розмір пенсії (5377,90 грн х 0,24000 х 0,06804); - 13,17 грн - підвищення згідно із частиною 3 статті 29 Закону №1058 (87,82 грн х 15%); - 1334,01 грн - державна адресна допомога (відповідно до Постанова КМУ №265 від 26.03.2008). Однак враховуючи закінчення строку дії її закордонного паспорта (05.03.2018) виплату пенсії знов припинено. Позивачеві було роз`яснено, що для включення до відомостей на виплату необхідно надати актуальний паспорт та заяву із реквізитами банківського рахунку. 21 жовтня 2020 року на адресу Головного управління надійшла заява представника Позивача адвоката Меламеда В. про перерахування пенсійних коштів на особистий рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк. Разом з тим, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596, або особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду, або від установи уповноваженого банку, або в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України. Головним управлінням 22 березня 2022 року за вих. № 2100-0501-8/11575 надіслано листа до АТ Державний Ощадний банк України про надання інформації чи укладався договір банківського рахунку з ОСОБА_1 . 17 жовтня 2023 року Головним управлінням повторно направлено запит до АТ Державний Ощадний банк України. Відповідь від установи банку не надійшла. У зв`язку з неможливістю перерахування коштів через банківську установу відповідно до Порядку №1596, нарахування пенсії проводилось через національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги. Пенсія перераховувалася через АТ Укрпошта. Згідно звітів про невиплату пенсій, наданих АТ Укрпошта, ОСОБА_1 не отримувала пенсію з грудня 2023 року по травень 2024 року. У зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплату пенсії припинено з 01.06.2024 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058, про що представника Позивача також було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.06.2024 № 2100-0501-8/26936. Головне управління, наголошує що дії Відповідача є правомірними. Позивачем не дотримано передбачених законодавством вимог: заява про здійснення виплати пенсії Позивачеві на рахунок в установі банку подана його представником, а не ним особисто або ж шляхом надходження від установи уповноваженого банку чи в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України. Також, повторно наголошуємо на тому, Головного управління листом від 14.06.2024 № 2100-0501-8/26936 було повідомлено представника позивача про припинення з 01.06.2024 виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058. Однак, жодних заяв від Позивача та представника позивача про поновлення пенсійних виплат, передбачених нормами чинного законодавства, станом на теперішній час до Відповідача не надходило.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року (Суддя Токмілова Л.М.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2025р. справу №420/39146/24 передано судді Харченко Ю.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року прийнято до провадження справу № 420/39146/24 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; поновлено провадження у справі №420/39146/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії відповідно до Закону № 1058.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 р. по справі № 540/1155/19, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву представника від 19.10.2018 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

04 грудня 2019 року на виконання вказаного судового рішення ГУ ПФУ в Херсонській області рішенням від № 27 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком (довічно), починаючи з 19 жовтня 2018 року.

Розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 здійснено з урахуванням загального страхового стажу 24 роки 18 днів у сумі 1435,00 грн, у тому числі: - 87,82 грн - основний розмір пенсії (5377,90 грн х 0,24000 х 0,06804); - 13,17 грн - підвищення згідно із частиною 3 статті 29 Закону №1058 (87,82 грн х 15%); - 1334,01 грн - державна адресна допомога (відповідно до Постанова КМУ №265 від 26.03.2008).

Однак враховуючи закінчення строку дії її закордонного паспорта ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виплату пенсії знов припинено.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області листом від 06.12.2019 року представника ОСОБА_1 повідомлено, що після надання до управління діючого паспорту, пенсіонера буде включено у відомості для виплати пенсії, а також необхідно надати заяву про спосіб виплати пенсії з реквізитами банківського рахунку.

31.05.2023 року представником ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області лист, до якого додано заяву ОСОБА_1 від 08.07.2020 року про призначення виплат пенсії на поточний банківський рахунок.

21.10.2023 року представником ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву ОСОБА_1 про виплату пенсії на поточний рахунок в АТ «Ощадбанк».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області листом від 14.06.2024 року представника ОСОБА_1 повідомлено, що з 01.06.2024 припинена виплата пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Так, 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058 у редакції на момент подання заяви про поновлення пенсії) згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно преамбули Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року№ 1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року із Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування були виключені норми п.2 ч.1 ст.49 та друге речення ст.51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, внаслідок чого Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не містить жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні.

Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.

Згідно з п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до п.п.8-9 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Згідно з п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами).

Втім, жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін заявник, на переконання суду, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Слід зазначити, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а та від 20.01.2022 у справі № 280/4551/21.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача через веб-портал Пенсійного фонду України було направлено звернення з питання виплати пенсії позивачу через банківську установу, до якого було додано нотаріально посвідчену апостильовану заяву ОСОБА_1 про виплату належних їй сум пенсії на її поточний рахунок.

При цьому, суд зазначає, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

В даному випадку, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати без повернення до України.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним наголосити, що існуючі норми матеріального права, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, позбавляючи громадян України гарантованого права на отримання пенсії з формальних підстав.

Також суд зазначає, що наведені норми Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою КМУ від 30.08.1999 року № 1596, звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що має вищу юридичну силу.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин, що виникли у цій справі, суд враховує, що спірним у цій справі питанням перш за все є форма та зміст заяви, а також правомірність дій відповідача, вчинених ним за наслідками її розгляду.

Так, Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі №520/5045/2020.

Таким чином, суд зазначає, що зміст поданої позивачем заяви є зрозумілим і дає можливість оцінити намір заявника.

Враховуючи зазначене суд вказує, що доступ до соціальних прав, зокрема права на отримання пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Суд також зауважує, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, стаття 3 Основного Закону передбачає, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того статтею 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

За таких обставин, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо поновлення з 19.10.2018 виплати ОСОБА_1 пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ Ощадбанк є протиправною.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст. 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За приписами ст. 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок - 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Приписами частини 2,3 статті 42 Закону № 1058, для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України №1058-IV, будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Таким чином, з системного аналізу матеріалів по справі можна дійти висновку, що перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 р. по справі № 540/1155/19, яка набрала законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву представника від 19.10.2018 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

04 грудня 2019 року на виконання вказаного судового рішення ГУ ПФУ в Херсонській області рішенням від № 27 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком (довічно), починаючи з 19 жовтня 2018 року.

Розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 здійснено з урахуванням загального страхового стажу 24 роки 18 днів у сумі 1435,00 грн, у тому числі: - 87,82 грн - основний розмір пенсії (5377,90 грн х 0,24000 х 0,06804); - 13,17 грн - підвищення згідно із частиною 3 статті 29 Закону №1058 (87,82 грн х 15%); - 1334,01 грн - державна адресна допомога (відповідно до Постанова КМУ №265 від 26.03.2008).

Однак враховуючи закінчення строку дії її закордонного паспорта ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виплату пенсії знов припинено.

При цьому, в рішенні (протоколі) № 27 від 13.12.2023 року в графі особливості зазначено не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм.. призначення за рішенням суду.

В той же час, рішення суду від 14 листопада 2019 р. по справі № 540/1155/19, яке набрало законної сили, не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

За таких підстав, при поновленні позивачеві пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно встановлено особливість Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм., що свідчить про порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV.

Крім того, Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому посилання відповідача на відсутність у рішенні суду щодо зобов`язання проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними.

Таким чином, перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Відтак, відповідачем допущені протиправні дії щодо невиплати позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.11.2021 №460/8138/20.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити поновлення та перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.10.2018 року без застосування особливості «не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм..», з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати, відповідно до ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням компенсації втрати частини доходу, із врахуванням раніше виплачених сум та здійснити виплату пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ Ощадбанк.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо поновлення з 19.10.2018 року виплати пенсії ОСОБА_1 на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ Ощадбанк.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо встановлення в рішенні (протоколі) № 27 від 13.12.2023 року в графі особливості «не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм..».

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити поновлення та перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.10.2018 року без застосування особливості «не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм..», з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати, відповідно до ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням компенсації втрати частини доходу, із врахуванням раніше виплачених сум та здійснити виплату пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ Ощадбанк.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 28.10.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці з 29.09.2025 по 24.10.2025 року включно.

Суддя Ю.В. Харченко