Справа № 420/23937/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці про визнання протиправним дій та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18.07.2025 надійшла позовна заява приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009 від 12.04.2025 року Одеської митниці;

2. Визнати протиправним та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500590/2025/000026 від 11.04.2025 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (покупець) та компанією Geflor S.A.S (Продавець) 02.01.2025 укладений Договір купівлі-продажу № 01/25 відповідно до якого Продавець зобов`язується надати Покупцеві товари, в тому числі покриття для підлоги. Згідно з Інвойсом № 964RI від 07.04.2025 р. Позивач придбав у Продавця товар, загальною вартістю товару 13 259,70 Євро. Сплата зазначеного товару у Інвойсі підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті від 02.04.2025 р. Позивач 19.02.2025 р. подав до Одеської митниці митну декларацію № 24UA15U8, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою. Проте, Одеська митниця 12.04.2025 прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009/2 від 12.04.2025. При здійснені коригування Одеською митницею резервний метод щодо джерела коригування зазначено: «МД 24UA52U2 від 28.03.2024 року, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 9,7372 євро за м2. З метою митного оформлення Позивачем було подано нову митну декларацію № 24UA15U8 від 12.04.2025 із врахуванням митної вартості вказаної у рішенні про коригування митної вартості товарів, за якою додатково нараховано 63983,25 грн. митних платежів. Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості товарів суми митних платежів до сплати збільшились на 63983,25 грн. Як наслідок прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500590/2025/000009 від 12.04.2025 року, яка винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 11.04.2025 р. № UA500590/2025/000026.

Ухвалою судді від 24.07.2025 позовну заяву залишено без руху встановивши 10- денний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на державну мову всіх документів, доданих до позовної заяви, що складені іноземною мовою; позовну заяву в новій редакції в якій має бути визначено ціну позову; докази сплати судового збору у розмірі, визначеному законодавством у розмірі.

04.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання (вх. №ЕС/79035/25) на виконання недоліків вказаних в ухвалі суду від 24.07.2025, з долученням до матеріалів справи документи засвідчені нотаріальним перекладом;

- позовної заяви в новій редакції в якій визначено ціну позовну в розмірі 63983,25 грн;

- платіжну інструкцію №2143 від 31.07.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Ухвалою судді від 08.08.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

20.08.2025 від представника відповідача Одеської митниці надійшов відзив (вх. №ЕС/85633/25), в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.

Відповідно до п. 7.10 договору купівлі-продажу від 02.01.25 № 01/25 між GERFLOR SAS та ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» оплата продукції за цим договором має здійснюватися на підставі рахунків-фактур продавця, проте декларантом надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 02.04.25 б/н, яка стосується документу відмінного від наданого до митного оформлення рахунку-фактури продавця від 07.04.25 № 964RI, а саме - «Proforma Nr: 15707456 01/04/25», що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість.

Встановлено, що документи, які подані з метою підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що мають підтверджувати числові значення складових митної вартості товарів, враховуючи, що у відповідності із частиною другою статті 53 МКУ транспортні (перевізні) документи, є документами, які мають підтверджувати митну вартість товарів та у відповідності із пунктом 5 частини десятої статті 58 МКУ мають містити відомості щодо витрат на транспортування до місця ввезення на митну територію України: відповідно до п. 5.2. договору від 31.03.25 № 31/03/25 між ТОВ «ЛЕВЛОГІСТИК» та ТОВ «ТОПАГРОТРАК» вартість послуг із перевезення вантажу, що надаються виконавцем за цим договором узгоджується сторонами у фіксованій сумі та зазначається у заявці, яка до митного оформлення не надана, що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість.

Відповідно до частини шостої статті 53 МКУ митним органом проінформовано декларанта про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. 12.04.25 декларантом із переліку затребуваних документів надані наступні: проформу-інвойс від 01.04.25 № 15707456, копію митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE51B5 та лист ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» від 12.04.25 № 4 щодо відмови від надання інших затребуваних документів. Щодо додатково наданих документів, слід зазначити, що сума, яка має бути сплаченою у відповідності із додатково наданою проформою-інвойсом від 01.04.25 № 15707456 (13419,75 євро) є більшою, ніж сума, яка міститься у рахунку-фактурі продавця від 07.04.25 № 964RI (13259,70 євро), а копія митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE51B5 не містить відомостей щодо вартості товарів.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №25UA11U1 від 11.04.2025 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

За джерело інформації для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів Одеською митницею взята мінімальна митна вартість товарів раніше визнаних митними органами митних вартостях згідно з ціновою базою Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, яка співставна з оцінюваними товарами за МД на рівні 9,7372 євро за м2 відповідно до митної декларації від 28.03.24 № 24UA52U2 (товар № 2, опис - «покриття з полімерів вінілхлориду для підлоги несамоклейні MIPOLAM 2X20ML», виробник GERFLOR, торговельна марка GERFLOR, контракт - зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, метод визначення митної вартості основний, кількість 2040 м2), за якою товари у найближчий до митного оформлення час були ввезенні на митну територію України та випущені у вільний обіг. У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009 від 12.04.2025.

Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500590/2025/000009 від 12.04.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2025/000026 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ».

20.08.2025 до суду надійшло клопотання (вх. №ЕС/85637/25) представника відповідача Одеської митниці, в якому заявник заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та просить суд постановити ухвалу, якою задовольнити заяву Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін,мотивуючи тим, що розмір можливих збитків у даній справі (різниця в митних платежів між заявленою та скоригованою митною вартістю спірного товару) становить 63983,25 грн. Зазначена обставина свідчить про складність даної справи, яка потребує розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи з метою надання усних пояснень, оскільки результат розгляду справи матеріальні збитки для сторін у сумі 63983,25 грн.

Ухвалою суду від 29.08.2025 постановлено відмовити у задоволенні клопотання (вх. №ЕС/85637/25 від 20.08.2025) представника відповідача Одеської митниці про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.09.2025 від представника позивача ПП «ТАЙСЛН КЛІНІНГ КОМПАНІ» надійшла відповідь на відзив (вх. №ЕС/90427/25), в якому посилаючись на фактичні обставини справи просить задовольнити позовні вимоги.

04.09.2025 від представника відповідача Одеської митниці надійшли заперечення (вх. №ЕС/92293/25).

Станом на дату вирішення даної справи, інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Приватне підприємство «ТАЙСОК КЛІНІНГ КОМПАНІ» зареєстровано як юридична особа 27.01.2005 (Номер запису: 0000082) та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 47.53 Роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Між ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (далі Покупець) та компанією Geflor S.A.S (далі Продавець) укладений Договір купівлі-продажу № 01/25 від 02.01.2025 (далі Договір), відповідно до якого Продавець зобов`язується надати Покупцеві товари, в тому числі покриття для підлоги.

Відповідно до п. 5.1. Договору, жоден продукт не може бути поставлений Продавцем до отримання Замовлення. Для кожного нового проекту Покупця Продавець надасть комерційну пропозицію, в якій буде вказана, зокрема, ціна Продукції, а також строки та способи доставки. Замовлення оформлюються Клієнтом у письмовій формі. Кожне замовлення повинно містити таку інформацію: кількість Продукції, посилання на Продукцію, термін поставки, визначений спільно Сторонами, місце поставки.

Пункт 6.1, 6.3. Договору визначив, що поставка Продукції Продавцем здійснюється на умовах EXW, FCA (Інкотермс 2020, ІСС).

Адреса відвантаження товару з регіонального складу GERFLOR S.A.S.., Gerflor Mipolam Gmbh Langelerring 3 D-53842 Troisdorf-Spich Germany.

Згідно п. 6.9 6.10. Договору Товар повинен бути в оригінальній, непошкодженій упаковці виробника. Вартість пакування та маркування входить у вартість товару.

Відповідно до п. 7.1., 7.4. Договору, ціни на товари, що підлягають поставці за цим контрактом, визначаються відповідно до рахунку фактури, виставленого Покупцеві.

Умови оплати можуть бути змінені за попередньою домовленістю між сторонами.

Пункт 7.8. 7.10. Договору визначено, що загальна вартість Контракту становить 500 000 Євро (п`ятсот тисяч євро). Ціни на Товар встановлені в ЄВРО і включають вартість упаковки та маркування.

Продавець не несе відповідальності за транспортування, за винятком випадків, передбачених вище, митне оформлення, сплату податків та будь-які інші дії, що стосуються Продукції.

Оплата Продукції за цим Договором здійснюється на підставі рахунків-фактур Продавця безготівковим переказом в євро на користь Продавця без затримки. Повна оплата є обов`язковою умовою виконання цього договору.

На виконання умов Договору виставлено Інвойс/рахунок-фактура № 964R1 від 07.04.2025, у якому сторони узгодили номенклатуру, ціну та кількість Товару. Так, загальна вартість товару становить 13259,70 євро, умови поставки визначено: FCA Troisdorf Warehouse.

З метою митного оформлення імпортованого товару 19.02.2025 декларантом позивача до Одеської митниці подано митну декларацію №24UA15U8 на Товар Покриття з полімерів вінілхлориду для підлоги, несамоклейні,без підложки (підос нови) - лінолеум комерційного призначення у рулонах, упаковані в поліетиленові пакети: ПВХ покриття для підлоги: MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML PEWTER - 440 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML PLATINUM -320 M2,MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML STEEL - 520 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML TRUFFLE - 400 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML BEIGE - 400 M2. Всього:2080 м2 / 52 рулонів.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:

- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №964RI від 07.04.2025;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №б/н від 07.04.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 02.04.2025;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07042025 від 07.04.2025;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівліпродажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №01/25 від 02.01.2025;

- Договір (контракт) про перевезення №31/03/25 від 31.03.2025;

- Декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером №964RI від 07.04.2025;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №25UA11U1 від 11.04.2025.

Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що документи, які подані з метою підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із тим, що:

- відповідно до п. 7.10 договору купівлі-продажу від 02.01.25 № 01/25 між GERFLOR SAS та ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» оплата продукції за цим договором має здійснюватися на підставі рахунків-фактур продавця, проте декларантом надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 02.04.25 б/н, яка стосується документу відмінного від наданого до митного оформлення рахунку-фактури продавця від 07.04.25 № 964RI, а саме - «Proforma Nr: 15707456 01/04/25», що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість;

- документами, які мають підтверджувати митну вартість товарів та у відповідності із пунктом 5 частини десятої статті 58 МКУ мають містити відомості щодо витрат на транспортування до місця ввезення на митну територію України: відповідно до п. 5.2. договору від 31.03.25 № 31/03/25 між ТОВ «ЛЕВЛОГІСТИК» та ТОВ «ТОПАГРОТРАК» вартість послуг із перевезення вантажу, що надаються виконавцем за цим договором узгоджується сторонами у фіксованій сумі та зазначається у заявці, яка до митного оформлення не надана, що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість.

Враховуючи вищезазначене, відповідно частини 3 статті 53 МКУ декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи:

- для спростування та у зв`язку із наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення;

- для спростування та у зв`язку із відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числове значення складової митної вартості товарів: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вимогу митного органу Декларантом 12.04.2025 було надано наступні документи: проформу-інвойс від 01.04.25 № 15707456, копію митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE51B5 та лист ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» від 12.04.25 № 4 щодо відмови від надання інших затребуваних документів.

Як зазначив митний орган, декларантом не спростовані розбіжності щодо умов поставки товарів: сума, яка має бути сплаченою у відповідності із додатково наданою проформою-інвойсом від 01.04.25 № 15707456 (13419,75 євро) є більшою, ніж сума, яка міститься у рахунку-фактурі продавця від 07.04.25 № 964RI (13259,70 євро), а копія митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE51B5 не містить відомостей щодо вартості товарів.

Отже, декларантом не надано відомості, що підтверджують числове значення складової митної вартості товарів витрати на транспортування до місця ввезення на митну територію України, не спростовано розбіжності у документах, які подані з метою підтвердження заявленої митної вартості, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ

Таким чином для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів Одеською митницею взята мінімальна митна вартість товарів раніше визнаних митними органами митних вартостях згідно з ціновою базою Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, яка співставна з оцінюваними товарами за МД на рівні 9,7372 євро за м2 відповідно до митної декларації від 28.03.24 № 24UA52U2 (товар № 2, опис - «покриття з полімерів вінілхлориду для підлоги несамоклейні MIPOLAM 2X20ML», виробник GERFLOR, торговельна марка GERFLOR, контракт - зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, метод визначення митної вартості основний, кількість 2040 м2), за якою товари у найближчий до митного оформлення час були ввезенні на митну територію України та випущені у вільний обіг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2025/000026.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Щодо твердження відповідача, що відповідно до п. 7.10 договору купівлі-продажу від 02.01.25 № 01/25 між GERFLOR SAS та ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» оплата продукції за цим договором має здійснюватися на підставі рахунків-фактур продавця, проте декларантом надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 02.04.25 б/н, яка стосується документу відмінного від наданого до митного оформлення рахунку-фактури продавця від 07.04.25 № 964RI, а саме - «Proforma Nr: 15707456 01/04/25», що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість.

Договором купівлі-продажу №01/25 від 02.01.2025 визначено предмет та умови поставки, строк його дії та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до п. 7.10 Договору оплата Продукції за цим Договором здійснюється на підставі рахунків-фактур Продавця безготівковим переказом в євро на користь Продавця без затримки. Повна оплата є обов`язковою умовою виконання цього договору.

Відповідно до Інвойсу № 964RI від 07.04.2025 загальна вартість товару становить 13 259,70 євро також Сторонами до укладення Інвойсу було погодження замовлення у листі № № 15707456СЕ. Даними документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати.

Ціна товару в Інвойсі № 964RI від 07.04.2025 (13 259,70 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA15U8 від 12.04.2025 (графа 22).

Окрім того, Позивачем Відповідачу було надано підтвердження сплати за товар на підставі укладеного між ними Договору купівлі-продажу, таким чином оплата товару підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті від 02.04.2025.

Суд наголошує на тому, що у даному випадку ціну товару та в підсумку митну вартість визначає рахунок-фактура (інвойс) від 07.04.2025 №964RI, де визначено задекларовану митну вартість у сумі 13259,70 євро.

Платіжна інструкція в іноземній валюті від 02.04.25 б/н, та проформа «Proforma Nr: 15707456 01/04/25» безпосередньо не визначають ціну товару, окрім того фактичний переказ коштів також не визначає ціну товару, а лише підтверджує оплату за придбаний товар.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, ними є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). У спірному ж випадку задекларований товар є об`єктом купівлі-продажу, а тому документом, що безпосередньо підтверджує митну вартість у даному випадку є рахунок-фактура (інвойс), а не рахунок-проформа.

Відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованих товарів за ціною договору (інвойсу), а його сумніви ґрунтуються виключно на припущеннях.

Щодо доводів відповідача, що відповідно до п. 5.2. договору від 31.03.25 № 31/03/25 між ТОВ «ЛЕВЛОГІСТИК» та ТОВ «ТОПАГРОТРАК» вартість послуг із перевезення вантажу, що надаються виконавцем за цим договором узгоджується сторонами у фіксованій сумі та зазначається у заявці, яка до митного оформлення не надана, що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість, суд зазначає наступне.

На підтвердження транспортних витрат ПП «Тайсон Клілінг Компані» було надано договір транспортного експедирування №31/03/2025 від 31.03.2025, який було укладено між Позивачем та ТОВ «Левлогістик» щодо урегулювання питань з приводу організації відповідних транспортних послуг.

Відповідно до пункту 1.1. Договору транспортного експедирування № 31/03/2025 від 31.03.2025 визначено, що: «На умовах даного Договору, Замовник замовляє, а Експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок Замовника протягом строку дії даного Договору організувати виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів Замовника автомобільним транспортом по території України та інших держав.»

Згідно п. 3.1 зазначеного Договору визначено, що: «Експедитор має право залучати до виконання даного договору третіх осіб (Перевізників), уклавши з ними відповідні договори». Тобто, товариство до якого звернувся Позивач, надало послуги саме з організації перевезення товару, шляхом доручення іншій особі-перевізнику здійснити безпосереднє перевезення товару.

Судом встановлено, що позивачем для підтвердження витрат на транспортування при митному оформленні товару була надана Довідка про транспортні витрати №07042025 від 07.04.2025, на підтвердження транспортних витрат за маршрутом від м. Avelgem (Бельгія) до м. Одеса (Україна) (вартість становить 179931,98 грн), довідка містить маршрут перевезення та номерний знак автомобілю тягачу ( НОМЕР_1 ) з причіпом (АС1237ХF), що здійснював перевезення.

Статтею 53 МК України визначений перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Заявка це - документ, в якому Замовником визначено основні умови перевезення, спеціальні вимоги до умов транспортування вантажу, транспортного засобу, умови та терміни доставки, вартість перевезення та інші особливості надання послуг перевезення.

З вищевказаного не вбачається обов`язкове надання до митного оформлення Заявки, а саме виконання перевезення свідчить, що Замовником було надано всю необхідну інформацію для виконання даного перевезення. Тому, відсутність доказів заявки на надання послуг транспортного перевезення на момент здійснення митного оформлення не впливає на заявлену митну вартість імпортованого товару.

Таким чином, можна зробити висновок, що заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Заявка (замовлення) не має вплив на числові визначення митної вартості.

Суд зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 дійшов правового висновку, що, оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.

При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.

Суд зазначає, що контролюючий орган у оскаржуваному рішенні не навів необхідних пояснень щодо митної декларації, яка була джерелом коригування та була сформована при поставці подібних (аналогічних) товарів.

У даному випадку Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Суд зазначає, що копія митної декларації, що була підставою для коригування митної вартості товарів за МД № 24UA52U2 від 28.03.2024, до суду відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених ч. 2 ст. 53 МК України та не містять розбіжностей.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не зазначив про наявність жодних суттєвих розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення.

Відповідачем не вказано, які саме конкретні розбіжності або невідповідності в поданих позивачем до митного оформлення документах є підставою для невизнання встановленої ним митної вартості товару, як і не наведено обставин, що вплинули на таке коригування; зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається, який саме показник ціни придбаного товару, на думку відповідача, був сумнівним чи/або помилковим, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення митного органу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №820/307/17.

Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

На підставі викладеного, суд вважає що у відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення та картки відмови є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір, що підтверджується платіжною інструкцією № 2143 від 31.07.2025 на суму 4844,80 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 80, 134, 142, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці про визнання протиправним дій та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009/2 від 12.04.2025.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500590/2025/000026 від 11.04.2025.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» суму сплаченого судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач приватне підприємство «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (68556, Одеська область, Болградський район, с. Вільне, вул. Миру, буд. 155, );

Відповідач Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА