Справа № 400/1757/25
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р. № 400/1757/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаМіністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, просп. Берестейський, 14, кімната 805, м. Київ, 01135, Міністерства оборони України, просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України у ненаданні ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку на підставі довідки № 1 від 03.07.2023 Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про те, що ОСОБА_1 за рішенням Уряду колишнього СРСР працював в період з 17.02.1976 по 12.06.1976 в якості матроса на т/х «КАПИТАН АЛЕСЕЕВ» в Народній Республіці Ангола і забезпечував бойову діяльність військ (флоту);

- зобов`язання Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак на підставі довідки № 1 від 03.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 400/6708/21 зобов`язано Міністерство інфраструктури України повторно розглянути Рішення Робочої групи Державної служби морського та річкового транспорту України щодо визначення відповідного статусу учасників бойових дій протокол № 144 від 02.04.2019 року відносно ОСОБА_1 на підставі заяви та підтвердних документів, з урахуванням висновків суду. На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 400/6708/21, Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України прийнято рішення, оформлене протоколом № 1/23 від 31 травня 2023 року відповідно до якого вирішено видати ОСОБА_1 довідку за зразком згідно з додатком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, 03.07.2023 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України видано позивачу довідку про те, що він дійсно за рішенням Уряду колишнього СРСР працював в період з 17.02.1976 року по 12.06.1976 року в якості матроса на т/х «КАПИТАН АЛЕСЕЕВ» в Народній Республіці Ангола і забезпечував бойову діяльність військ (флоту). Також у довідці зазначено, що вона є підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із заявою про видачу йому посвідчення учасника бойових дій, поряд із тим, листом від 15.05.2024 № 8802/10/10-24 відповідач зазначив, що у Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури країни відсутні повноваження щодо роз`яснення законодавства з приводу отримання статусу учасника бойових дій, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 28.02.2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/1757/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

19.03.2025 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Міністерства розвитку громад та територій України надійшов відзив на позовну заяву, в якому воно просило відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що Мінінфраструктури на підставі Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі № 400/6708/21 повторно розглянуто Рішення Робочої групи Державної служби морського та річкового транспорту України щодо визначення відповідного статусу учасників бойових дій протокол № 144 від 02.04.2019 та видано довідку № 1 від 03.07.2023 Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про те, що ОСОБА_1 за рішенням Уряду колишнього СРСР працював в період з 17.02.1996 по 12.06.1976 в якості матроса на т/х «КАПИТАН АЛЕСЕЕВ» в Народній Республіці Ангола і забезпечував бойову діяльність військ (флоту). Тобто, відповідачем добровільно виконано судове рішення у справі №400/6708/21. Щодо вимог про зобов`язання Мінрозвитку видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак на підставі довідки №1 від 03.07.2023 вказав, що відповідно до Порядку «посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються чітко визначеними органами, серед яких Мінрозвитку відсутнє. Більш того, відсутнє таке завдання і у Положенні про Міністерство розвитку громад та територій України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022 р. № 1400). Виходячи з вище вказаного, Мінрозвитку, не уповноважене на видачу відповідних посвідчень та нагрудних знаків на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.

10.04.2025 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, мотиви якої ідентичні мотивам позовної заяви.

Ухвалою від 21.05.2025 року суд залучив у якості співвідповідача у справі № 400/1757/25 - Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа копію ухвали про відкриття провадження у справі №400/1757/25 від 21.05.2025 року було надіслано відповідачу - Міністерству оборони України в його електронний кабінет та доставлено 22.05.2025 року о 19:24 год.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 400/6708/21 зобов`язано Міністерство інфраструктури України повторно розглянути Рішення Робочої групи Державної служби морського та річкового транспорту України щодо визначення відповідного статусу учасників бойових дій протокол № 144 від 02.04.2019, відносно ОСОБА_1 на підставі заяви та підтвердних документів, з урахуванням висновків суду.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 400/6708/21, Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України прийнято рішення, оформлене протоколом № 1/23 від 31 травня 2023 року відповідно до якого вирішено видати ОСОБА_1 довідку за зразком згідно з додатком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, 03.07.2023 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України видано позивачу довідку про те, що він дійсно за рішенням Уряду колишнього СРСР працював в період з 17.02.1976 року по 12.06.1976 року в якості матроса на т/х «КАПИТАН АЛЕСЕЕВ» в Народній Республіці Ангола і забезпечував бойову діяльність військ (флоту). Також у довідці зазначено, що вона є підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства розвитку громад, категорій за інфраструктури України із заявою про видачу йому посвідчення учасника бойових дій.

Листом від 15.05.2024 року № 8802/10/10-24 відповідач повідомив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни. Так, пунктом 7 Порядку визначено, що «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана. Також зазначено, що відповідно до Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022 року № 1400) у Мінінфраструктури відсутні повноваження, стосовно надання роз`яснень законодавства з питань отримання статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись із зазначеними діями, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 3551-ХІІ Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Приписами ст.2 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Статтею 4 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Тобто, даною статтею ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни.

Згідно ст.5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 3551-ХП на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 (далі - Положення № 302).

Пунктом 2 Положення № 302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Пунктом 7 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення учасника бойових дій" і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана.

Як встановлено судом у процесі розгляду справи, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 400/6708/21, Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України прийнято рішення, оформлене протоколом № 1/23 від 31 травня 2023 року відповідно до якого вирішено видати ОСОБА_1 довідку за зразком згідно з додатком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, 03.07.2023 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України видано позивачу довідку про те, що він дійсно за рішенням Уряду колишнього СРСР працював в період з 17.02.1976 року по 12.06.1976 року в якості матроса на т/х «КАПИТАН АЛЕСЕЕВ» в Народній Республіці Ангола і забезпечував бойову діяльність військ (флоту). Також у довідці зазначено, що вона є підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із заявою про видачу йому посвідчення учасника бойових дій.

Листом від 15.05.2024 року № 8802/10/10-24 відповідач повідомив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни. Так, пунктом 7 Порядку визначено, що «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана. Також зазначено, що відповідно до Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022 року № 1400) у Мінінфраструктури відсутні повноваження, стосовно надання роз`яснень законодавства з питань отримання статусу учасника бойових дій.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України за результатами розгляду заяви позивача про надання посвідчення учасника бойових дій не надало позивачу вмотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

З урахуванням викладеного, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2024 року, з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (просп. Берестейський, 14, кімната 805, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 37472062) та Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049, ідентифікаційний код 00034022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України у не розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку на підставі довідки № 1 від 03.07.2023 Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України.

3. Зобов`язати Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2024 року, з урахуванням висновків суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (просп. Берестейський, 14, кімната 805, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 37472062) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

6. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко