Справа № 600/3190/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3190/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сіжук О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 5 рішення 48 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання від 27.06.2024 №1864 «Про розгляд звернень громадян та фізичних осіб-підприємців щодо землекористувань (відмови)»; зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000га (кадастровий номер :57:002:0227), для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01).

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки відповідачу були надані усі документи та дотримано вимоги чинного законодавства для затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227), для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), а тому пункт 5 оскаржуваного рішення є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відмова повинна бути вмотивованою, однак, приймаючи зазначений пункт рішення відповідачем неправомірно визначено підстави відмови, а саме: нераціональне формування земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» та перекриття доступу до земель комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що позивачу правомірно відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку з тим що земельна ділянка сформована не належної конфігурації, що призводить до не раціонального використання та порушує інтереси Чернівецької міської територіальної громади.

Відповідач вказує, що дана конфігурація перекриває доступ (заїзд) до земель запасу міста та перешкоджає Чернівецькій міській раді розпоряджатися нею. А тому відповідач правомірно відмовив позивачу у затвердженні технічної документації землеустрою у зв`язку із відсутністю раціонального використання позивачем земельної ділянки.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину б/н від 23.06.1984 є власником будинку по АДРЕСА_1 .

10.03.2021 ФОП ОСОБА_2 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 .

Згідно викопіювання з схеми зонування територій Генерального плану міста Чернівці земельна ділянка розташована в зоні Ж-1.

25.08.2021 відділом у Нікопольському районі Міськрайонного управління у Нікопольському районі в місті Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :57:002:0227, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01).

24.04.2024 позивач звернувся до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради із заявою, в якій просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель код УКЦПЗ 02.01. та надати земельну ділянку в орендне користування терміном на 10 років.

Пунктом 5 витягу із рішення 48 сесії VIІI скликання Чернівецької міської ради від 27.06.2024 №1864 «Про розгляд звернень громадян та фізичних осіб-підприємців щодо землекористувань (відмови)» відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні звернення від 30.04.2024 за №Д-2258/0-24/01 стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку з нераціональним формуванням земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» 1 провулок Галицького Данила та перекриттям доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Не погоджуючись із пунктом 5 рішення 48 сесії VIІI скликання Чернівецької міської ради від 27.06.2024 №1864, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає Закон України «Про землеустрій» 22.05.2003 № 858-IV (далі Закон № 858-IV) .

Відповідно до статті 25 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Частиною другою статті 50 Закону № 858-IV визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження, а також розмежування повноважень органів виконавчої влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону № 858-IV технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно із статті 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною другою статті 55 Закону № 858-IV визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Згідно статті 30 Закону № 858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

За приписами частини першої статті 123 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями статтею 186 ЗК України.

Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується:

у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів;

в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Згідно частини сьомої статті 186 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Згідно частини восьмої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно частини десятої статті 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Отже, надання у користування земельної ділянки здійснюється, зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. При цьому затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється рішенням уповноваженого органу у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування. Підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Предметом оскарження в даній адміністративній справі є пункт 5 рішення 48 сесії VIІI скликання Чернівецької міської ради від 27.06.2024 №1864, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні звернення від 30.04.2024 за №Д-2258/0-24/01 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01).

Як слідує із витягу оскаржуваного в частині пункту 5 рішення, органом місцевого самоврядування було відмовлено у затвердженні технічної документації у зв`язку з нераціональним формуванням земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» 1 провулок Галицького Данила та перекриттям доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Отже, суду в межах цієї справи належить перевірити наявність правового підґрунтя для прийняття оскаржуваного рішення, зокрема, чи були нормативні підстави для відмови позивачу у затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Підставою для такої відмови зазначено нераціональне формування земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» 1 провулок Галицького Данила та перекриттям доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Оцінюючи оскаржуване рішення, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України.

При цьому, суд звертає увагу, що критерій «прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що закон наділяє відповідача правом відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою лише в разі невідповідності її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому, як вже було вказано, рішення щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Суд акцентує увагу на тому, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

На підставі інформації із системи «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) вже було предметом розгляду Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/3820/22-а.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі №600/3820/22-а, зміненим постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024, визнано незаконним та скасовано пункт 20 рішення 20 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання від 16.06.2022р №778 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) та зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01).

Вказаним рішенням встановлено такі наступні обставини.

23.12.2021 позивач звернувся до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради із заявою, в якій просив передати йому у власність земельну ділянку, орієнтовною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Пунктом 20 витягу із рішення 20 сесії VII скликання Чернівецької міської ради відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку із відсутністю відомостей про встановлені межові знаки та нераціональним використанням (підстава: частина восьма статті 186 Земельного кодексу України, пункту Д частина перша статті 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», абзац четвертий статті 55 Закону України «Про землеустрій», статті 181, 182, 183 Земельного кодексу України.

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Чернівецька міська рада відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) вказала як підставу відмови відсутність відомостей про встановлені межові знаки та нераціональне використання земельної ділянки, а також частину восьму статті 186 Земельного кодексу України, пункт Д частини першої статті 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», абзац четвертий статті 55 Закону України «Про землеустрій», статей 181, 182, 183 Земельного кодексу України.

Водночас, після повторного звернення ОСОБА_1 до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) Чернівецька міська рада відмовила ОСОБА_1 у такому затвердженні у зв`язку з нераціональним формуванням земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» 1 провулок Галицького Данила та перекриттям доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Суд звертає увагу, що Чернівецька міська рада здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а, отже, її діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю. Відмовляючи позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) відповідач мав перевірити питання стосовно нераціонального формуванням земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» та чи перекривається доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували доводи відповідача щодо підстав відмови позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою .

З огляду на зазначене, суд не приймає доводи відповідача стосовно нераціонального формуванням земельної ділянки, розміщення об`єктів нерухомості в межах «червоних ліній» та перекриття доступу до земель комунальної власність Чернівецької міської ради.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що пункт 5 рішення 48 сесії VIІI скликання Чернівецької міської ради від 27.06.2024 №1864 яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні звернення від 30.04.2024 за №Д-2258/0-24/01, стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000га (кадастровий номер :57:002:0227), для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), суд зазначає наступне.

Ефективний спосіб судового захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Згідно частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі №320/4182/20, зауважив, що у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Оскільки відповідачем відмовлено позивачу у затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), з підстав помилкових висновків, суд, з огляду на положення статті 2 КАС України, вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є саме висновок про скасування оскаржуваного рішення міської ради в частині із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :57:002:0227) в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), з урахуванням вищевикладених висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини «Проніна проти України» (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і об`єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає частковому задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Проте, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 605,60 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення 48 сесії VIІI скликання Чернівецької міської ради від 27.06.2024 №1864 «Про розгляд звернень громадян та фізичних осіб-підприємців щодо землекористувань (відмови)».

Зобов`язати Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.04.2024 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :57:002:0227 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель код УКЦПЗ 02.01, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Чернівецької міської ради (площа Центральна, 1, місто Чернівці, Чернівецька область, 58000, ідентифікаційний код юридичної особи 36068147).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна