Справа № 320/6340/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року м. Київ справа №320/6340/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з незарахуванням періодів трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме записів трудової книжки НОМЕР_1 , період догляду за дитиною ( ОСОБА_2 ) серії свідоцтва НОМЕР_2 , період навчання в Республіканському автотранспортному технікуму відповідно до диплому НОМЕР_3 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу всі періоди трудової діяльності року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , період догляду за дитиною ( ОСОБА_2 ) серії свідоцтва НОМЕР_2 , період навчання в Республіканському автотранспортному технікуму відповідно до диплому НОМЕР_3 та здійснити призначення пенсії за віком з 23.12.2023 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмовлено їй у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу.

Позивачка не погоджується з діями відповідача, оскільки разом із заявою про призначення пенсію нею було надано відповідачу всі документи, які підтверджують її страховий стаж, достатній для призначення пенсії за віком, у тому числі, трудову книжку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, зазначили, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Так, страховий стаж позивача становить 15 років 01 місяць 06 днів.

Відповідачі зазначили, що до страхового стажу позивачки не було зараховано період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_2 про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорту.

За твердженням відповідачів, для зарахування цього періоду до загального стажу, необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ який підтверджує виховання до трирічного віку.

Крім того, до страхового стажу позивачки не було зараховано період навчання в Республіканському заочному автотранспортному технікумі відповідно диплому НОМЕР_4 , оскільки потребує уточненню форма навчання; періоди роботи відповідно трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1980, оскільки дата відкриття трудової книжки пізніша ніж проведено перший запис в ній, що порушує вимоги п.2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" №62 від 20.06.1974 та №58 від 29.07.1993.

Також додатковому уточненню підлягають наступні періоди роботи відповідно записам трудовій книжки НОМЕР_1 : з 29.06.1979 по 31.08.1992, оскільки наявне безпідставне виправлення дати працевлаштування; запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільнені не читається, таким чином неможливо визначити де працювала та звідки була звільнена; з 01.09.1992 по 29.01.1993 та з 29.01.1993 по 01.07.1993, оскільки запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільненні не читається.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області 26.01.2002..

Судом встановлено, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 11.01.2024 про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви позивачкою були долучені такі документи: паспорт громадянина України - ОСОБА_1 ; трудова книжка серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про одруження серії № НОМЕР_6 від 11.01.2000.

Вказані документи за принципом екстериторіальності були передані для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким було прийнято рішення від 17.01.2024 №77 про відмову у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивачки становить 15 років 01 місяців 06 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховано:

- період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_2 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цього періоду до загального стажу, необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ який підтверджує виховання до трирічного віку.

- період навчання в Республіканському заочному автотранспортному технікумі відповідно диплому НОМЕР_4 , оскільки потребує уточненню форма навчання;

- періоди роботи відповідно трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1980, оскільки дата відкриття трудової книжки пізніша ніж проведено перший запис в ній, що порушує вимоги п.2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" №62 від 20.06.1974 та №58 від 29.07.1993.

Крім того, відповідач зазначив, що додатковому уточненню підлягають наступні періоди роботи відповідно записам трудовій книжки НОМЕР_1 :

- з 29.06.1979 по 31.08.1992, оскільки наявне безпідставне виправлення дати працевлаштування; запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільнені не читається, таким чином неможливо визначити де працювала та звідки була звільнена;

- з 01.09.1992 по 29.01.1993 та з 29.01.1993 по 01.07.1993, оскільки запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільненні не читається.

Для зарахування вищезазначених періодів роботи, у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

У рішення зазначено, що дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 23.12.2028.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачці виповнилось 60 роки.

Отже, з огляду на положення частини другої статті 26 Закону №1058-IV розмір страхового стажу для призначення позивачці пенсії за віком у 2024 році має становити від не менше 31 року.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною третьою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 11 Закону №1058-IV визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV обумовлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з пункту 4.2 розділу IV Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Як зазначено вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 17.01.2024 №77 відмовило позивачці у призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Так, відповідач зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_2 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цього періоду до загального стажу, необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ який підтверджує виховання до трьох річного віку.

- період навчання в Республіканському заочному автотранспортному технікумі відповідно диплому НОМЕР_4 , оскільки потребує уточненню форма навчання;

- періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1980, оскільки дата відкриття трудової книжки пізніша ніж проведено перший запис в ній, що порушує вимоги п.2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" №62 від 20.06.1974 та №58 від 29.07.1993.

Крім того, відповідач зазначив, що додатковому уточненню підлягають наступні періоди роботи відповідно записам трудовій книжки НОМЕР_1 :

- з 29.06.1979 по 31.08.1992, оскільки наявне безпідставне виправлення дати працевлаштування; запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільнені не читається, таким чином неможливо визначити де працювала та звідки була звільнена;

- з 01.09.1992 по 29.01.1993 та з 29.01.1993 по 01.07.1993, оскільки запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або уповноваженої особи; печатка при звільненні не читається.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.09.1980 позивачка працювала:

- з 29.06.1979 по 26.12.1979 - учнем продавця у школі-магазині №8 в Радянському держпромторзі;

- з 27.12.1979 по 03.10.1984 - продавцем в магазині №6 в Радянському держпромторзі;

- з 04.10.1984 по 31.10.1988 - касиром-контролером в магазині №6 в Радянському держпромторзі;

- з 01.11.1988 по 31.08.1992 - старшим касиром-контролером в магазині №6 в Радянському держпромторзі;

- з 01.09.1992 по 28.01.1993 - касиром-контролером в Торговельно-виробничому центрі "Перемога";

- з 29.01.1993 по 01.06.1999 - касиром в Орендному підприємстві "Перемога";

- з 02.06.1999 по 15.02.2003 - касиром торговельного залу магазину №2 у Відкритому акціонерному товаристві "Перемога";

- з 11.08.2003 по 31.05.2011 - двірником у дільницю по експлуатації житлового фонду КП "Васильків житлоексплуатація";

- з 01.06.2011 по 31.10.2012 - робітником з комплексного прибирання відділу експлуатації житлового фонду в КП "УЖКГ м.Василькова";

- з 01.11.2012 по 15.11.2016 - робітником з комплексного прибирання відділу експлуатації житлового фонду в КП "КАП м.Василькова";

з 14.12.2021 по 30.06.2022 - прибиральником службових приміщень у Спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №92 імені Івана Франка міста Києва.

Як вбачається з розрахунку стажу (РС-право) відповідачем було зараховано до страхового стажу позивачки періоди її роботи з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.07.1999 по 31.12.1999, з 11.08.2003 по 15.11.2016 та з 01.01.2022 по 30.06.2022.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена наказом Держкомпраці СРСР за №162 від 20.06.1974 (далі-Інструкція №162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів до трудової книжки позивача та трудової книжки колгоспника) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників та службовців державних кооперативних та суспільних підприємств, установ та організацій, які пропрацювали більше 5 років, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на нештатних працівників за умови, якщо він підлягає державному соціальному страхуванню.

Вказана Інструкція втратила чинність з прийняттям Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, відповідно до пункту 2.2 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані,наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування,довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що записи №1 та №2 в трудовій книжці про роботу позивачки з 29.06.1979 по 26.12.1979 учнем продавця у школі-магазині №8 в Радянському держпромторзі дійсно датовані раніше ніж запис про відкриття трудової книжки (10.09.1980).

Також запис №1 містить виправлення в даті працевлаштування позивачки на роботу, а записи №5 та №10 про звільнення позивачки 31.08.1992 та 01.07.1993 не завірені підписом керівника підприємства.

Разом з тим, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

З огляду на вказане, суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди її роботи з 29.06.1979 по 26.12.1979 учнем продавця у школі-магазині №8 в Радянському держпромторзі, з 27.12.1979 по 03.10.1984 - продавцем в магазині №6 в Радянському держпромторзі, з 04.10.1984 по 31.10.1988 касиром-контролером в магазині №6 в Радянському держпромторзі, з 01.11.1988 по 31.08.1992 старшим касиром-контролером в магазині №6 в Радянському держпромторзі, з 01.09.1992 по 28.01.1993 - касиром-контролером в Торговельно-виробничому центрі "Перемога", з 29.01.1993 по 31.12.1997 касиром в Орендному підприємстві "Перемога" та з 01.01.2000 по 15.02.2003 касиром торговельного залу магазину №2 у Відкритому акціонерному товаристві "Перемога".

Також, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_2 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту.

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив, що для зарахування цього періоду до загального стажу, необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ який підтверджує виховання до трьох річного віку, з приводу чого суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка разом із заявою про призначення пенсії долучила свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 від 14.03.2000.

У вказаному свідоцтві позивачка вказана матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом "ж" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

При цьому, вимоги про обов`язкове зазначення відмітки про отримання паспорту дитини чинне законодавство не передбачає, оскільки надає право вибору заявнику між свідоцтвом про народження та паспортом.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період догляду за дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення трьох років.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив про незарахування періоду навчання в Республіканському заочному автотранспортному технікумі відповідно диплому НОМЕР_4 , оскільки потребує уточненню форма навчання, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Як вбачається з диплому серії № НОМЕР_7 , позивачка навчалась в Республіканському заочному автотранспортному технікумі.

Суд зазначає, що у дипломі позивачки відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання.

У трудовій книжці позивачки також відсутній запис про її навчання, форму та період навчання.

Позивачка до заяви про призначення пенсії не надавала довідку або інші документи на підтвердження форми та періоду її навчання у Республіканському заочному автотранспортному технікумі.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачці у зарахуванні до її страхового стажу періоду її навчання у Республіканському заочному автотранспортному технікумі.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з незарахуванням періодів трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме записів трудової книжки НОМЕР_1 , період догляду за дитиною ( ОСОБА_2 ) серії свідоцтва НОМЕР_2 , період навчання в Республіканському автотранспортному технікуму відповідно до диплому НОМЕР_3 .

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту порушених прав позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2024 №77.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу всі періоди трудової діяльності року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , період догляду за дитиною ( ОСОБА_2 ) серії свідоцтва НОМЕР_2 , період навчання в Республіканському автотранспортному технікуму відповідно до диплому НОМЕР_3 та здійснити призначення пенсії за віком з 23.12.2023 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивачці виповнилось 60 років 22.12.2023.

Із заявою про призначення пенсії позивачка звернулась 11.01.2024, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Таким чином, позивачка набула право на призначення пенсії за віком з 23.12.2023.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як суб`єкта владних повноважень, яким були порушені права позивачки, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 періоди її роботи, які вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1980, та період догляду за дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення трьох років та призначити їй пенсію за віком з 23.12.2023.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується квитанцією від 29.01.2022 №0.0..1.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 3028 гривень.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд звертає увагу позивача на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 9901/67/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93218001) та Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі №540/2321/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91414456).

Таким чином, позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру, сума судового збору за звернення з якою становить 1211,20 грн. (3028 грн. х 0,4).

Отже, позивачем під час звернення до суду з позовною заявою було надмірно сплачено судовий збір на суму 1211,20 грн. (2422,40 грн. - 1211,20 грн.)

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, становить 1211,20 грн.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" надмірно сплачена ним сума судового збору підлягає поверненню у разі його звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2024 №77 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, які вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1980, та період догляду за дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення трьох років та призначити їй пенсію за віком з 23.12.2023 та призначити їй пенсію за віком з 23.12.2023.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.