Справа № 420/16139/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, що він проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та в подальшому звільнений за сімейними обставинами. Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування», серед іншого, за порушення вимог ст.ст. 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на офіцера (оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» (п.2 Наказу); у відповідності до абз.6, п.6 глави 14 Р. 3 Інструкції «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018 лейтенанта ОСОБА_1 позбавлено премії в повному обсязі від належної норми за січень 2025 року, утримання здійснено в лютому 2025 року. Приймаючи оскаржуваний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування», яким на лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера (оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, накладено дисциплінарне стягнення «Попередження про неповну службові відповідність», в порушення вимог ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не врахував його попередню поведінку як військовослужбовця, а також його тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. В оскаржуваному наказі начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не наведено відомостей про те, що у Позивача неналежний рівень його знань про порядок служби, відомостей про будь-яку негативну поведінку як військовослужбовця до прийняття оскаржуваного наказу та раніше застосованих дисциплінарних стягнень, які в нього відсутні. Будь-яких негативних наслідків не настало, оскільки як вбачається із оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень 10 січня 2025 року зброю ПМ серії НОМЕР_3 та 16 9 мм набоїв до нього серії 38-88 було знайдено, оскаржуваний наказ як і інші джерело не містить відомостей про те, що у період, коли зброю була втрачена, вона перебувала у сторонніх осіб, протиправно використовувалась, внаслідок її застосування вчинено будь-яке правопорушення, у тому числі кримінальне, завдано шкоду суспільним та державним інтересам, а також національній безпеці України. Таким чином, в даному випадку були відсутні будь-які негативні наслідки. За таких обставин, оскаржуваний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування» не відповідає критеріям, визначеним ст. ст. 48, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, в частині застосування більш суворого дисциплінарного стягнення ніж ті, що визначені вказаним Статутом, не врахування всіх обставин та наслідків, а також тривалість проходження військової служби та рівень знань про порядок її проходження. Під час проведення службового розслідування, матеріали якого стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, порушено порядок проведення службового розслідування. Так, висновок службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не містить підписів осіб, які проводили таке службове розслідування (як власноручних, так і електронних цифрових підписів (відомостей про накладення кваліфікованих електронних підписів осіб, які проводили службове розслідування), зазначений висновок був підписаний лише кваліфікованим електронним підписом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (затверджений), про що свідчить факт наявності відомостей у цьому висновку про накладення ним свого кваліфікованого електронного підпису. Також у висновку службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, відсутні відомості про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства. Таким чином, в порушення вимог п.4 Розділу VI «Оформлення результатів службового розслідування» Порядку висновок службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не містить відомостей про його підписання особами, які проводили службове розслідування та не містить відомостей про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства. Лише після підписання особами, які проводили службове розслідування, та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, мав бути переданий начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України для розгляду та затвердження, тобто лише після цього останній мав повноваження розглянути такий висновок та затвердити його, після чого у відповідності до п. 1 Розділу VII «Прийняття рішення за результатами службового розслідування, облік та узагальнення його результатів» Порядку прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Також оскаржуваний наказ не доведений начальником штабу - першим заступником начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України до особового складу частини, в тому числі до Позивача як особи, яку безпосередньо стосуються вимоги цього наказу (ст.ст. 69, 104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV), будь-які належні підтвердження цьому відсутні (підпис Позивача тощо). Під час проведення службового розслідування, матеріали якого стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, певні обставини встановлені не в порядок та спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. Матеріали службового розслідування не містять письмового дозволу слідчого та/або прокурора на розголошення відомостей матеріалів досудового розслідування, а саме відомостей вказаного протоколу огляду місця події, будь-яким службовим особам НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Використані матеріали та документи даного кримінального провадження під час здійснення відносно службового розслідування, встановлення на їх підставі певних обставин, накладення на мене дисциплінарного стягнення, що послугувало підставою для його застосування начальником органу Державної прикордонної служби України є недопустимим доказами того, що Позивачем був скоєний дисциплінарний проступок, а від так такі докази, які використовували всупереч вимог наведених норм законодавства, не могли бути підставою для висновку щодо наявності в діях Позивача ознак дисциплінарного проступку. За таких обставин, рішення суб`єкта владних повноважень (Відповідача), а саме Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 28.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.06.2025 до суду від НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що позивача було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 згідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2025 року № 91-ОС (в матеріалах позову), отже з 05 лютого 2025 року накладені оскаржуваним наказом дисциплінарні стягнення вважаються знятими, отже в цій частині позову взагалі відсутня спірна складова. Але якщо позивач вважає, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності протиправно, слід навести шановному судові об`єктивні факти і обставини, які повністю спростовують позицію позивача. Так, на підставі наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 08 січня 2025 року № 74-АГ «Про призначення службового розслідування», було проведено службове розслідування за фактом втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 (позивачем). Близько 23.00 07 січня 2025 року від Білгород-Дністровського РВ ГУ НП в Одеській області надійшла інформація про те, що під час перебування в АДРЕСА_1 , поблизу місця проживання, невстановленими особами нанесено тілесні ушкодження із застосуванням газового балончику лейтенанту ОСОБА_2 (позивач). · В результаті нападу зловмисники незаконно заволоділи барсеткою, в якій знаходилась особиста зброя позивача (ПМ серії НОМЕР_3 ), 16 9-мм. набоїв з виробничими даними 38-88, гаманець та особистий мобільний телефон. · Під час опитування позивача він зізнався, що зброя була ним втрачена ще раніше, в період з 01 січня 2025 року по 02 січня 2025 року, коли позивач проводив її обслуговування в особистому гаражі, і шукав зброю до 07 січня 2025 року. · З метою приховати втрату зброї, позивач вирішив зробити імітацію пограбування. О 21.00 07 січня 2025 року позивач застосував щодо себе спецзасіб «Терен-4» та вдарився об паркан. По прибуттю поліції, повідомив їм, що на нього був скоєний напад, а нападники відібрали сумку в якій знаходився пістолет. Той факт що позивач втратив пістолет в період з 01 січня 2025 року по 02 січня 2025 року та самостійно завдав собі тілесні ушкодження з метою приховування факту втрати зброї, підтверджується власноручно написаними і підписаними поясненнями. З огляду на наведене, слід дійти висновку що позивач дійсно втратив зброю внаслідок власної недбалості, що і призвело до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Той факт, що потім зброю було знайдено представниками поліції, не спростовує те що позивач своїми діями вчинив дисциплінарний проступок. Будучи військовою службовою особою, позивач відповідно до вимог статей 11-13, 16 Статуту ВС ЗСУ зобов`язаний, утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання травматизму, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Замість цього позивач через власну недбалість втратив пістолет, не доповів одразу про вказану проблему своєму безпосередньому начальникові, а вирішив цей факт приховати, і з метою приховування наніс собі тілесні ушкодження (хімічний опік, струс головного мозку). У зв`язку з чим позивач сам позбавив себе можливості виконувати службові обов`язки, доручені йому за посадою та утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння. Таким чином, слід дійти висновку про те що позивач дійсно порушив низку статей Статуту ВС ЗСУ, а також ймовірно вчинив кримінальне правопорушення, що у сукупності і становить неповну службову відповідність. Дисциплінарний статут ЗСУ не містить в собі обмежень або визначеної послідовності накладення стягнень. Командир може накласти лише ті стягнення що передбачені цим Статутом, в межах наданої йому дисциплінарної влади, та повинен враховувати характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. В даному випадку, коли позивачем через власну недбалість було втрачено не просто державне майно, а ще і джерело підвищеної небезпеки, а потім замість реальних дій щодо виправлення ситуації було влаштовано перформанс із самокаліцтвом з єдиною метою уникнення від відповідальності, слід дійти висновку що характер і обставини вчинення правопорушення відповідають ступеню накладеного стягнення. Відсутність реальних наслідків жодним чином не пом`якшує становище позивача, як і попередня поведінка, тому що вчинене ним правопорушення має суспільно небезпечний характер. Тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби також не мають жодного відношення до описаної події, так як чомусь за п`ять років служби позивач не вивчив базові положення Статуту ВС ЗСУ, які регламентують поведінку військовослужбовця, та діяв повністю протилежним чином, ніж того вимагає закон. За сукупністю слід дійти обґрунтованого висновку, що на позивача правомірно було накладене саме таке стягнення попередження про неповну службову відповідність, а з урахуванням того що за статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ дане дисциплінарне стягнення, вважається знятим з дня виключення позивача із списків особового складу військової частини (05 лютого 2025 року), слід дійти висновку про повну безпідставність позовних вимог в цій частині. Позивача було правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а отже правомірно позбавлено премії внаслідок цього, і позивачем не наведено жодного вагомого аргументу щодо протилежного. Щодо відсутності підписів членів комісії та візування посадовою особою юридичної служби, дані твердження позивача також не відповідають дійсності, оскільки даний висновок службового розслідування є електронним документом, який зареєстровано за допомогою відомчої системи електронного документообігу Державної прикордонної служби України (далі СЕД), і було завізовано і підписано в електронному вигляді. В свою чергу, позивач отримав лише паперову копію електронного документу із відомчої СЕД, яка не містить в собі електронних реквізитів та інших розширень, окрім остаточного підпису командира в/ч НОМЕР_2 , так як програмою СЕД не передбачено проставлення даних підписів та віз. В решті доводів позивачем не наведено жодного вагомого аргументу щодо наявності порушень в діях посадових осіб під час проведення службового розслідування, а тому слід дійти висновку про необґрунтованість позовних вимог в цілому. З урахуванням того, що оскаржуване позивачем стягнення вже є знятим з моменту виключення позивача зі списків в/ч НОМЕР_2 , слід дійти висновку про відсутність спірної складової в даних відносинах, а отже в повній безпідставності позовних вимог.

18.06.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою висновок службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не містить підписів осіб, які проводили таке службове розслідування (як власноручних, так і електронних цифрових підписів (відомостей про накладення кваліфікованих електронних підписів осіб, які проводили службове розслідування), зазначений висновок був підписаний лише кваліфікованим електронним підписом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (затверджений), про що свідчить факт наявності відомостей у цьому висновку про накладення ним свого кваліфікованого електронного підпису. Також у висновку службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, відсутні відомості про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства. Таким чином, в порушення вимог п.4 Розділу VI «Оформлення результатів службового розслідування» Порядку висновок службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, дійсно не містить відомостей про його підписання особами, які проводили службове розслідування та не містить відомостей про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства. Лише після підписання особами, які проводили службове розслідування, та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, мав бути переданий начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України для розгляду та затвердження, тобто лише після цього останній мав повноваження розглянути такий висновок та затвердити його, після чого у відповідності до п.1 Розділу VII «Прийняття рішення за результатами службового розслідування, облік та узагальнення його результатів» Порядку прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Від так, доводи позовної заяви щодо порушення даного Порядку є доведеними та підтвердженими. Всупереч вимог ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України п.8 Розділу ІІ «Порядок призначення службового розслідування» Порядку, у службовому розслідування не брав участь безпосередній начальник (командир) лейтенанта ОСОБА_1 , ні Висновок службового розслідування, який наданий Відповідачем разом із відзивом на позову заяву, ні оскаржуваний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не містять жодних відомостей про те, що службове розслідування у відповідності до вимог п.12 Розділу ІІ Порядку було проведено за участю безпосереднього начальника (командира) лейтенанта ОСОБА_1 . Від так, доводи позовної заяви щодо порушення даного Порядку є доведеними та підтвердженими. Разом з тим, подавши відзив на позовну заяву та разом із ним копію службового розслідування з метою встановлення обставин і причин, які можливо спряли втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 , який затверджений начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 , від 18 січня 2025 року № 03.2/21/25-Вн, Відповідач спростував тієї обставини, що оскаржуваний наказ не доведений начальником штабу першим заступником начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України до особового складу частини, в тому числі до Позивача як особи, яку безпосередньо стосуються вимоги цього наказу (ст.ст.69, 104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV), будь-які належні підтвердження цьому відсутні (підпис Позивача тощо). Все вищевказане свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваного наказу, та вчинення усіх дій, які передували прийняттю оскаржуваного наказу, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України не діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, чим грубо порушили вимоги ст.19 Конституції України.

Ухвалою суду від 27.06.2025 витребувано від відповідача копії всіх матеріалів службового розслідування, проведеного з метою встановлення обставин і причин, які можливо сприяли факту втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 , зупинено провадження по даній справі до отримання судом витребуваних доказів.

07.07.2025 до суду від в/ч НОМЕР_2 через систему "Електронний суд" надійшли витребувані судом докази (отримані судом 01.08.2025 року після виходу головуючого судді із щорічної відпустки).

Ухвалою суду від 07.08.2025 провадження у справі поновлено та продовжено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 07.08.2025 витребувано від відповідача належним чином засвідчену копію паперового висновку службового розслідування, проведеного з метою встановлення обставин і причин, які можливо сприяли факту втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 , зупинено провадження по даній справі до отримання судом витребуваних доказів.

22.08.2025 до суду від в/ч НОМЕР_2 надійшли витребувані судом докази.

15.08.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача.

25.08.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача.

Ухвалою суду від 12.09.2025 провадження у справі поновлено та продовжено судовий розгляд.

21.10.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про відвід головуючому судді Завальнюку І.В.

Ухвалою суду від 22.10.2025 визнано необґрунтованим заявлений представником ОСОБА_1 відвід головуючому судді Завальнюку Ігорю Вікторовичу по справі № 420/16139/25; передано заяву представника ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Завальнюку Ігорю Вікторовичу по справі № 420/16139/25 для визначення в порядку ч.1 ст.31 КАС України судді для вирішення питання про відвід.

Ухвалою судді ООАС Каравана Р.В. від 24.10.2025 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді Завальнюка І.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування - відмовлено.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на посаді офіцера (оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у військовому званні «лейтенант», а в подальшому у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України - на посаді офіцера групи бойової та спеціальної підготовки штабу прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у військовому званні «старший лейтенант».

Вказане підтверджується та вбачається з Військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого 10 квітня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03 жовтня 2024 року № 627-ос; витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2025 року № 91-ос; витягом з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 06 березня 2025 року № 164-ос.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2025 року № 91-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, офіцера (оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу, який наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 січня 2025 року № 30-ОС зарахований у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

В подальшому, наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 06 березня 2025 року № 164-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, офіцера групи бойової та спеціальної підготовки штабу прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 05 березня 2025 року.

На теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є обвинуваченим в рамках кримінального провадження № 0000001, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2025 року, за ч. 3 ст. 413 та ч.2 ст.383 КК України, зокрема у зв`язку з втратою ним ввіреної йому для службового користування зброї та бойових припасів внаслідок порушення правил її зберігання, вчиненого в умовах воєнного стану, 21 квітня 2025 року адвокатом ОСОБА_4 на ім`я Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України скеровано адвокатський запит від 21 квітня 2025 року № 31/2025 згідно якого з метою надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 та у відповідності до вимог ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» просили протягом п`яти робочих днів надати наступну інформацію та копії документів, а саме: 1. Надати інформацію про те, чи проводилось протягом 2025 року у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України службове розслідування за обставинами втрати зброї під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України лейтенантом ОСОБА_1 ; 2. Якщо таке службове розслідування проводилось, надати належним чином завірену копію Висновку службового розслідування за обставинами втрати зброї під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України лейтенантом ОСОБА_1 з доданими до нього матеріалами та документами, що стосуються службового розслідування (пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, докази ознайомлення лейтенанта ОСОБА_1 з матеріалами службового розслідування); 3. Належним чином завірену копію та/або витяг з рішення (наказу) про затвердження Висновку службового розслідування за обставинами втрати зброї під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України лейтенантом ОСОБА_1 , рішення (наказу) про накладення дисциплінарного стягнення та/або іншого рішення (наказу) про підсумки (результати) такого службового розслідування.

У відповідь на вказаний адвокатський запит адвокатом Васильєвим Павлом Олеговичем засобами поштового зв`язку (трекер № поштового пересилання 671) 01 травня 2025 року отримано лист НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22 квітня 2025 року № 03.2/9929-25-Вих, яким надано копії наступних документів, а саме: Висновок службового розслідування з метою встановлення обставин і причин, які можливо спряли втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 , який затверджений начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 , від 18 січня 2025 року № 03.2/21/25-Вн; Матеріали вказаного службового розслідування на 10 арк.; Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування».

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування», серед іншого, за порушення вимог ст.ст. 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на офіцера (оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» (п.2 Наказу); у відповідності до абз.6, п.6 глави 14 Р. 3 Інструкції «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018 лейтенанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) позбавлено премії в повному обсязі від належної норми за січень 2025 року, утримання здійснено в лютому 2025 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є обвинуваченим в рамках кримінального провадження № 0000001, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2025 року, за ч.3 ст.413 та ч.2 ст.383 КК України, зокрема у зв`язку з втратою ним ввіреної йому для службового користування зброї та бойових припасів внаслідок порушення правил її зберігання, вчиненого в умовах воєнного стану, 21 квітня 2025 року адвокатом ОСОБА_4 на ім`я Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України скеровано адвокатський запит від 21 квітня 2025 року № 31/2025.

01 травня 2025 року отримано лист НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22 квітня 2025 року № 03.2/9929-25-Вих на вказаний адвокатський запит, в якому порушено питання щодо надання інформації про те, чи проводилось протягом 2025 року у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України службове розслідування за обставинами втрати зброї під час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України лейтенантом ОСОБА_1 , разом з яким й було надано копію наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування».

Згідно висновку службового розслідування, близько 23:00 год. 07 січня 2025 року від Білгород-Дністровського РВ ГУ НП в Одеській області надійшла інформація про те, що під час перебування в АДРЕСА_1 , поблизу місця проживання, невстановленими особами нанесено тілесні ушкодження із застосуванням газового балончику лейтенанту ОСОБА_5 .

В результаті нападу зловмисники незаконно заволоділи барсеткою, в якій знаходилась особиста зброя позивача (ПМ серії НОМЕР_3 ), 16 9-мм. набоїв з виробничими даними 38-88, гаманець та особистий мобільний телефон.

Під час опитування позивача він зізнався, що зброя була ним втрачена ще раніше, в період з 01 січня 2025 року по 02 січня 2025 року, коли позивач проводив її обслуговування в особистому гаражі, і шукав зброю до 07 січня 2025 року.

З метою приховати втрату зброї, позивач вирішив зробити імітацію пограбування. О 21.00 07 січня 2025 року позивач застосував щодо себе спецзасіб «Терен-4» та вдарився об паркан. По прибуттю поліції, повідомив їм, що на нього був скоєний напад, а нападники відібрали сумку в якій знаходився пістолет.

Той факт що позивач втратив пістолет в період з 01 січня 2025 року по 02 січня 2025 року та самостійно завдав собі тілесні ушкодження з метою приховування факту втрати зброї, підтверджується власноручно написаними і підписаними поясненнями.

За висновком службового розслідування, будучи військовою службовою особою, позивач відповідно до вимог статей 11-13, 16 Статуту ВС ЗСУ зобов`язаний, утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання травматизму, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Замість цього позивач через власну недбалість втратив пістолет, не доповів одразу про вказану проблему своєму безпосередньому начальникові, а вирішив цей факт приховати, і з метою приховування наніс собі тілесні ушкодження (хімічний опік, струс головного мозку). У зв`язку з чим позивач сам позбавив себе можливості виконувати службові обов`язки, доручені йому за посадою та утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння.

Таким чином, за висновком службового розслідування, в діях лейтенанта ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, порушення вимог:

- статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в частині «знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно»;

- статті 12 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в частині «Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)»;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в частині «кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою».

Обставини, що обтяжують відповідальність лейтенанта ОСОБА_6 являється здійснення правопорушення в умовах дії правового режиму воєнного стану в державі.

Ознайомившись зі спірним наказом 01.05.2025, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади ( полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 16 Статуту кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці передбачено, що залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 листопада 2021 року № 815 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4 розділу II Порядку встановлено, що начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний призначити службове розслідування: не пізніше десяти діб від дня, коли йому стало відомо про правопорушення; протягом трьох діб - за фактами, які є підставою для усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, або після отримання письмової доповіді посадових (службових) осіб про завдання шкоди.

За приписами пункту 1 розділу IV Порядку службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

У разі потреби за мотивованим рапортом особи, якій доручено проведення службового розслідування, або голови комісії строк службового розслідування може бути продовжено начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування, або старшим начальником (командиром), але не більш як на один місяць, про що видається письмовий наказ.

Службове розслідування починається з дня, визначеного в наказі про призначення службового розслідування. Днем закінчення службового розслідування є день затвердження висновку службового розслідування начальником (командиром), який призначив службове розслідування (пункту 4 розділу IV Порядку).

Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як передбачено ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

У відповідності до п.8 Розділу II «Порядок призначення службового розслідування» Порядку у службовому розслідуванні бере участь безпосередній начальник (командир) військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. У разі виникнення таких обставин особа, яка проводить службове розслідування, упродовж двадцяти чотирьох годин повинна повідомити про це начальнику (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, без припинення службового розслідування.

Позивач зазначає, що всупереч вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України п.8 Розділу ІІ «Порядок призначення службового розслідування» Порядку, у службовому розслідування не брав участь безпосередній начальник (командир) лейтенанта ОСОБА_1 , ні Висновок службового розслідування, ні оскаржуваний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не містять жодних відомостей про те, що службове розслідування у відповідності до вимог п.12 Розділу II Порядку було проведено за участю безпосереднього начальника (командира) лейтенанта ОСОБА_1 .

З огляду на матеріали справи, безпосередній начальник позивача начальник відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу підполковник ОСОБА_7 .

В матеріалах службового розслідування наявні пояснення ОСОБА_7 від 18.01.2025, в яких він по суті заданих питань пояснив, що 07.01.2025 року від представників поліції отримав інформацію щодо нападу на лейтенанта ОСОБА_6 в м. Білгород-Дністровський, та що останнього швидкою допомогою доставляють до міської лікарні для надання першої медичної допомоги. В подальшому після отриманої інформації здійснив доповідь начальнику ГОРВ полковнику ОСОБА_8 та вирушив до лікарні з метою перевірки та уточнення події що сталась. Прибувши до лікарні, лікар швидкої допомоги повідомив, що лейтенант ОСОБА_9 доставлений до лікарні з попереднім діагнозом хімічний опік шкіри обличчя та струс головного мозку. В подальшому я особисто поспілкувався з лейтенантом ОСОБА_10 в результаті чого останній повідомив, що на околиці вулиці Перемоги, неподалік від закладу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », на нього був здійснений напад двома невстановленими особами, які застосували газовий балончик, нанесли декілька ударів йому в область голови, та заволоділи його сумкою в якій знаходилась особиста зброя, пістолет ОСОБА_11 , гаманець та мобільний телефон. Після короткої бесіди, лікарі забрали лейтенанта ОСОБА_6 на додаткове обстеження. В подальшому ним було здійснено доповідь начальнику полковнику ОСОБА_8 про дану подію та про втрату зброї, в результаті чого мені було визначено завдання з пошуку можливих нападників та табельної зброї лейтенанта ОСОБА_6 . Мною було визначено завдання офіцерам відділу активних заходів, висунутись на місце можливого нападу на лейтенанта ОСОБА_6 , з метою встановлення обставин нападу, пошуку зброї та можливих нападників.

Після проходження додаткового обстеження, лейтенанта ОСОБА_6 було поміщено на стаціонарне лікування, після оцінки його стану здоров`я, та візуального огляду, встановлено, що ознак побиття не було, його було повторно опитано стосовно події яка сталась, та наголошено про відповідальність за надання завідомо неправдивих показань слідчому. В результаті бесіди, лейтенант ОСОБА_9 повідомив, що напад на нього він вигадав та інсценував особисто, оскільки боявся кримінальної відповідальності за втрату зброї. В Подальшому лейтенант ОСОБА_9 повідомив, що 01.01.2025 року прибув до місця постійної дислокації із частини щорічної відпустки за 2024 рік. Цього ж дня, у чергового частини НОМЕР_1 прикордонного загону отримав табельну зброю ПМ серії НОМЕР_3 . В подальшому, в період з 01.01.2025 по 02.01.2025 згідно розпорядження начальника прикордонного загону виконував обов`язки в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Старокозаче-Тудора». Після чого, 02.01.2025 вибув до місця проживання, а саме, АДРЕСА_2 .

02.01.2025 приблизно о 20:00 вирушив в пішому порядку до гаража, який належить його батькові ОСОБА_12 . В гаражі перебував до 00:11 03.01.2025, після чого вирушив до дому ( АДРЕСА_2 ), прибув до дому о 00:19 03.01.2025 та ліг відпочивати будучи впевненим що зброя в кармані куртки.

Прокинувшись з ранку о 06:00 03.01.2025 виявив відсутність табельної зброї, після чого розпочав пошуки її по маршруту слідування з гаража до дому, а також в гаражі, за результатами пошуку зрою не було знайдено. Пошуки було продовжено з 03.01. по 07.01.2025.

07.01.2025 не знайшовши зброї останній вирішив інсценувати викрадення зброї. Приблизно о 20:00 07.01.25 виїхавши на узбережжя Дністровського лиману кинув у воду сумочку, гаманець та особистий телефон. В подальшому приблизно о 21:00 по вулиці Перемоги поблизу кафе «Смокі Тайм» лейтенантом ОСОБА_10 особисто було здійснено удар головою до металевого забору після чого останній забризкав собі в очі перцевим балоном «Терен 4». Після проведених дій лейтенант ОСОБА_9 зайшов кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та повідомив персоналу що на нього здійснили напад невідомі особи і завдали йому шкоди. Персоналом кафе було здійснено дзвінок 102 та 103та повідомлено про подію. Після прибуття працівників поліції лейтенант ОСОБА_9 пояснив їм що на нього накинулись дві невідомі особи нанесли тілесні ушкодження та забрали сумку з телефоном та табельною зброєю.

В результаті проведених пошукових заходів офіцерами ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону в період з 07.01.2025 року по 10.01.2025 року, використанням металошукачів, приблизно в другій половині дня 10.01.2025 року в АДРЕСА_3 , в кущах поблизу стежки, було знайдено втрачену зброю ПМ серії НОМЕР_3 та 16 9мм набоїв до нього серії 38-88. По факту знайдення зброї було здійснено доповідь начальнику ГОРВ полковнику ОСОБА_8 , встановленим порядком проінформовано НПУ.

Додатково пояснив, що відповідно до посадових інструкцій начальника відділу активних заходів ГОРВ, в його обов`язки не входить здійснення контролю наявності зброї у підлеглих, про те ним особисто щодня здійснювалось опитування про наявність у кожного підлеглого зброї, а у зв`язку з тим що лейтенант ОСОБА_9 протягом періоду з 02.01.2025 року по 07.01.2025 року залучався до несення служби в ППР «Старокозаче» та перебував відповідно до бойових розпоряджень у резерві, останній щодня доповідав про наявність у нього особистої зброї ПМ у комплектності та збереженому стані.

При цьому за висновком службового розслідування в діях підполковника ОСОБА_13 вбачаються порушення вимог: п. 7, розділу 4, наказу МВС № 636 від 26.07.2018 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2018 за № 913/32365 в частині «Контроль за наявністю зброї та боєприпасів, що перебувають в особового складу, командир (начальник) підрозділу проводить щодня під час уточнення бойових розрахунків, контрольних шикувань тощо»; статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в частині «свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок»; статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в частині «кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою».

Обставини, що обтяжують відповідальність підполковника ОСОБА_13 являється здійснення правопорушення в умовах дії правового режиму воєнного стану в державі.

Таким чином, безпосередній начальник позивача начальник відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу підполковник ОСОБА_7 був також притягнутий до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування, що спростовує твердження позивача про те, що у службовому розслідуванні не брав участь його безпосередній начальник (командир).

Згідно із п.1 Розділу VI «Оформлення результатів службового розслідування» Порядку за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

За приписами п.4 Розділу VI «Оформлення результатів службового розслідування» Порядку висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення, які долучаються до матеріалів службового розслідування, про що робиться запис у висновку службового розслідування. Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.

Сторона позивача наголошує, що в порушення вимог п.4 Розділу VI «Оформлення результатів службового розслідування» Порядку висновок службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не містить відомостей про його підписання особами, які проводили службове розслідування та не містить відомостей про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства.

При цьому лише після підписання особами, які проводили службове розслідування, та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, мав бути переданий начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України для розгляду та затвердження, тобто лише після цього останній мав повноваження розглянути такий висновок та затвердити його, після чого у відповідності до п.1 Розділу VII «Прийняття рішення за результатами службового розслідування, облік та узагальнення його результатів» Порядку прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Також у висновку службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, відсутні відомості про його візування посадовою особою юридичної служби НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України або долучених письмових заперечень такої посадової особи у разі встановлення нею порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства.

В світлі зазначеної аргументації сторони позивача з метою правильного вирішення справи ухвалами суду від 27.06.2025 та від 07.08.2025 витребувано від НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) докази, а саме копію всіх матеріалів службового розслідування, проведеного з метою встановлення обставин і причин, які можливо сприяли факту втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 ; належним чином засвідчену копію паперового висновку службового розслідування, проведеного з метою встановлення обставин і причин, які можливо сприяли факту втрати зброї офіцером (оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу лейтенантом ОСОБА_1 .

На виконання ухвал суду відповідачем надано до суду паперову копію висновку службового розслідування, який послугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, що не містить підписів осіб, які проводили таке службове розслідування (як власноручних, так і електронних цифрових підписів (відомостей про накладення кваліфікованих електронних підписів осіб, які проводили службове розслідування), зазначений висновок був підписаний лише кваліфікованим електронним підписом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (затверджений), про що свідчить факт наявності відомостей у цьому висновку про накладення ним свого кваліфікованого електронного підпису.

Серед додатків, до висновку службового розслідування відповідачем надано скрін-шоти статусів ЕЦП (Signature status (type: advanced) на висновку службового розслідування, зокрема голови комісії заступника начальника головного оперативно-розшукового відділу підполковника ОСОБА_14 , членів комісії: начальника відділу -морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_15 та начальника служби ракетно-артилерійського озброєння інженерно-технічного відділу майора ОСОБА_16 , які підтверджують виконання електронних цифрових підписів на електронному документі.

Суд враховує, що з 2021 року в Державній прикордонній службі України запроваджено електронний документообіг із використанням відомчої системи електронного документообігу Державної прикордонної служби України (далі СЕД ДПСУ), у зв`язку з чим висновок службового розслідування є електронним документом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон № 851-IV), електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до абзаців 1-4 статті 6 Закону № 851-IV, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка.

Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.

В даному випадку, висновок службового розслідування був створений з використанням більш як одного електронного підпису, отже на ньому відображено лише підпис останнього підписувача командира в/ч НОМЕР_2 (начальника НОМЕР_1 прикордонного загону) полковника ОСОБА_17 .

Відповідно до статті 7 Закону № 851-IV, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 8 Закону № 851-IV, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Поряд з цим, документування управлінської інформації в електронній формі врегульовано Типовою інструкцією з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 (далі Інструкція № 55).

Відповідно до пункту 2 Інструкції № 55, основна форма провадження діловодства в установах є електронна.

Документування управлінської інформації в установах здійснюється в електронній формі із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, кваліфікованої електронної печатки або удосконаленої електронної печатки, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки, та кваліфікованої електронної позначки часу, крім випадків наявності обґрунтованих підстав для документування управлінської інформації у паперовій формі, якими визнаються:

документи, що містять інформацію з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом;

електронні документи, що не можуть бути застосовані як оригінал згідно з вимогами закону;

документи, вимога щодо опрацювання яких у паперовій формі встановлена актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Інструкції № 55, проходження в діловодстві установи одного і того ж документа в електронній та паперовій формі не допускається.

Відповідно до пункту 38 Інструкції № 55, вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу.

електронного документа здійснюється у такому порядку:

проект електронного документа спочатку візується його автором, керівником підпорядкованого підрозділу та керівником структурного підрозділу (відповідального підрозділу) та уповноваженими особами інших структурних підрозділів установи, зазначеними в реєстраційно-моніторинговій картці;

проект електронного документа візується заступником керівника установи, який координує роботу структурного підрозділу, відповідального за підготовку проекту електронного документа (погодження інших заступників керівника установи, які координують роботу заінтересованих підрозділів, не вимагається);

у разі погодження проектів наказів (розпоряджень) в електронній формі проект наказу (розпорядження) візується уповноваженим представником юридичної служби за результатами проведення юридичної експертизи та керівником структурного підрозділу (спеціалістом) з питань запобігання та виявлення корупції, а також редактором;

проект електронного документа візується всіма посадовими особами (погоджувачами), наявність візи яких передбачено в реєстраційно-моніторинговій картці, при цьому візування проекту електронного документа не затверджує зазначений документ;

проект підписується керівником (підписувачем), який затверджує електронний документ.

Відповідно до пункту 112 Інструкції № 55, юридична експертиза проходить у електронній формі з використанням системи електронного документообігу установи.

Відповідно до пункту 115 Інструкції № 55, у разі відсутності зауважень до проекту електронного документа уповноважена особа юридичної служби візує проект електронного документа в системі електронного документообігу установи.

Поряд з цим, відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 листопада 2021 року № 815 (далі Порядок № 815), висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби.

Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.

Вирішуючи спір, суд враховує, що спірний висновок службового розслідування є електронним документом, який створено, погоджено, підписано і зареєстровано в відомчій СЕД ДПСУ із застосуванням кваліфікованого електронного підпису.

В свою чергу, позивач отримав лише паперову копію електронного документу із відомчої СЕД, яка не містить в собі електронних реквізитів та інших розширень, окрім остаточного підпису командира в/ч НОМЕР_2 , так як програмою СЕД не передбачено проставлення даних підписів та віз.

Водночас, даний витяг був підписаний та завізований відповідно до відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку № 815 та пункту 105 Інструкції № 55, із зазначенням реквізитів підпису.

Згідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 06 лютого 2024 року № 80-ОС, підполковник юстиції ОСОБА_18 приступив до виконання обов`язків за посадою помічника начальника загону з правової роботи начальника групи юридичного забезпечення, тобто саме він є посадовою особою юридичної служби, яка відповідає за юридичну експертизу документів в/ч НОМЕР_2 , в тому числі висновків службового розслідування.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Інструкції № 55, візування проекту електронного документа (візування) - накладання посадовою особою кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, на проект електронного документа для засвідчення факту погодження цією особою завізованого проекту документа.

Спірний висновок був завізований підполковником юстиції ОСОБА_18 із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, про що свідчить також лист погодження із відомчої СЕД ДПСУ.

З метою перевірки дійсності накладених підписів до суду надано також висновок службового розслідування в електронній формі у вигляді архіву, що дозволяє за допомогою штатних засобів перевірити цілісність електронного документа відповідно до статті 12 Закону № 851-IV.

Таким чином, висновок службового розслідування, який слугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу, є електронним документом, створеним і зареєстрованим у відомчій системі електронного документообігу ДПСУ з дотриманням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Інструкції № 55. Накладення кваліфікованих електронних підписів членами комісії та посадовою особою юридичної служби підтверджується матеріалами справи, у тому числі скрін-шотами статусів ЕЦП та листом погодження із СЕД ДПСУ. Відображення у паперовій копії лише підпису останнього підписувача начальника загону, яким документ був затверджений, зумовлено технічними особливостями візуалізації електронного документа, однак не свідчить про відсутність підписів інших осіб чи порушення порядку його погодження.

Судом встановлено, що наказ від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування» та висновок службового розслідування створені з дотриманням чинного законодавства та внесені до системи електронного документообігу відповідача, а отже існують як електронний документ, що має юридичну силу оригіналу. Протилежний підхід нівелює приписи про юридичну силу електронного документа та презумпцію відповідності кваліфікованого електронного підпису власноручному, суперечить частині першій та другій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", згідно яких юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

На підставі викладеного суд вважає безпідставними доводи позивача щодо того, що оскаржуваний висновок службового розслідування не був підписаний особами, які проводили розслідування, та не був завізований юридичною службою. Надані відповідачем докази підтверджують факт накладення кваліфікованих електронних підписів усіх необхідних посадових осіб відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку № 815. Отже, порядок оформлення, погодження та підписання висновку службового розслідування дотримано у повному обсязі, а твердження позивача з цього приводу не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Крім того, позивач зазначає, що в оскаржуваному наказі начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України не наведено відомостей про те, що у позивача неналежний рівень його знань про порядок служби, відомостей про будь-яку негативну поведінку як військовослужбовця до прийняття оскаржуваного наказу та раніше застосованих дисциплінарних стягнень, які в нього відсутні.

Підкреслює, що будь-яких негативних наслідків не настало, оскільки як вбачається із оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень 10 січня 2025 року зброю ПМ серії НОМЕР_3 та 16 9 мм набоїв до нього серії 38-88 було знайдено, оскаржуваний наказ як і інші джерело не містить відомостей про те, що у період, коли зброю була втрачена, вона перебувала у сторонніх осіб, протиправно використовувалась, внаслідок її застосування вчинено будь-яке правопорушення, у тому числі кримінальне, завдано шкоду суспільним та державним інтересам, а також національній безпеці України.

За таких обставин, позивач вважає, що оскаржуваний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20 січня 2025 року № 193-АГ «Про результати службового розслідування» не відповідає критеріям, визначеним ст. ст. 48, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, в частині застосування більш суворого дисциплінарного стягнення ніж ті, що визначені вказаним Статутом, не врахування всіх обставин та наслідків, а також тривалість проходження військової служби та рівень знань про порядок її проходження.

Щодо цих доводів сторони позивача про застосування надмірно суворого виду дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень (concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), прийнятими КМРЄ 11 березня 1980 року на 316-й нараді, дискреційні повноваження - ті, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Мінюсту від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків СВП, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим особою діянням.

У даному випадку фактори, від яких залежить визначення виду стягнення, були враховані відповідачем, зокрема пояснення позивача, його керівника (якого також за висновком службового розслідування належало притягнути до дисциплінарної відповідальності за вчинене позивачем порушення), службова характеристика, а також наявність обтяжуючої відповідальність обставини - правопорушення, вчинене військовослужбовцем в умовах дії правового режиму воєнного стану в державі.

Суд при наданні оцінки спірному наказу перевіряє насамперед законність рішення і процедур (наявність дисциплінарного проступку, належне призначення та проведення службового розслідування, дотримання процесуальних вимог), а не заміщує собою оцінку доцільності вибору саме тієї міри покарання, якщо немає ознак явного перевищення повноважень або зловживання дискрецією.

Водночас законодавство і практика вимагають від органу, який накладає стягнення, документально зафіксувати процедуру (наприклад, вимагати пояснень від працівника, належно оформити та провести службове розслідування), - відповідні факти і докази законності дисциплінарного провадження підлягають перевірці судом.

Суд може втрутитися та скасувати або змінити наказ тільки за наявності обґрунтованих підстав, таких як відсутність доведеного проступку, істотних порушень порядку проведення службового розслідування, використання в дисциплінарному провадженні доказів, отриманих з порушенням закону (наприклад, недопустиме використання матеріалів досудового розслідування), або при очевидній непропорційності чи зловживанні повноваженнями.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем було доведено факт порушення позивачем чинного законодавства, а доводи сторони позивача щодо порушення процедури проведення службового розслідування та оформлення її результатів, невідповідності ступені тяжкості порушення обраному виду дисциплінарного стягнення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

У свою чергу, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_5 ; ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк