Справа № 360/1717/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1717/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі також - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.08.2025 № 13 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди: навчання в Лисичанському гірничому технікумі з 01.09.1997 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 14.01.2001 та з 04.05.2001 по 05.07.2001, роботи з 19.11.2002 по 11.11.2004, з 01.01.2010 по 31.01.2010 та з 01.01.2022 по 01.07.2022 на ВСП «шахта ім. Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України з повним робочим днем під землею;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 05.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 05.08.2025 позивач звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності відповідачем розглянута заява позивача і додані до неї документи та 14.08.2025 винесено рішення № 13 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

Однак, з розрахунком пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як шахтаря позивач не згоден та вважає вищевказане рішення відповідача протиправним.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 15.09.2025 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 22 днів з урахуванням кратності 42 роки 10 місяців 22 дні. Пільговий стаж роботи на підземних роботах за списком робіт і професій затверджений постановою КМУ № 202 (25) становить 19 років 4 місяці 2 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 19.11.2002 по 11.11.2004 згідно з відомостями по спеціальному стажу, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки код підстави для обліку по спецстажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не відповідає посаді зазначеній в трудовій книжці.

Оскільки будь-яких уточнюючих документів надано не було, права на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не має, через відсутність необхідного пільгового стажу на підземних роботах, а саме позивач має 19 років 4 місяці 2 дні, замість необхідних 25 років.

Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 29.10.2025 долучено до матеріалів справи подані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта громадянина України, картки платника податків.

05.08.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.08.2025 № 13 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що вік заявника 43 роки 3 місяці. Страховий стаж особи становить 23 роки 10 місяців 22 дні з урахуванням кратності 42 роки 10 місяців 22 дні. Пільговий стаж роботи на підземних роботах за списком робіт і професій, затверджений постановою КМУ № 202 (25) становить 19 років 4 місяці 2 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу зараховано всі періоди за наданими документами, до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 19.11.2002 по 11.11.2004 згідно з відомостями по спеціальному стажу, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки код підстави для обліку по спецстажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не відповідає посаді зазначеній в трудовій книжці. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення № 13 від 14.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV за відсутності необхідного пільгового стажу на підземних роботах - 25 років.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з даною позовною заявою.

При цьому слід зазначити, що з вищенаведеного вбачається, що відповідачем розглядалось питання щодо наявності права у позивача на призначення пенсії саме відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за заявою позивача від 05.08.2025.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV від 09.07.2003, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті (абзац другий частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV).

Подібні за змістом положення містяться у статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії, ОСОБА_1 досяг віку 43 років, як вказано відповідачем зарахований ним страховий стаж позивача склав 23 роки 10 місяців 22 дні (з урахуванням кратності 42 роки 10 місяців 22 дні), зарахований пільговий підземний стаж - 19 років 04 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії у відповідності до положень частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Водночас, в межах перевірки визначених позивачем у позовній заяві спірних періодів роботи та навчання позивача, суд зазначає таке.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

З дослідження трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , в межах спірних періодів роботи, судом встановлено, що позивач у періоди:

- з 19.11.2002 по 11.11.2004 працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

- з 01.01.2010 по 31.01.2010 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля».

У трудовій книжці також містяться записи щодо атестації робочих місць за умовами праці щодо вказаних періодів роботи позивача, згідно з якими підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що записи в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , про роботу позивача у наведені вище періоди, містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача на підземних роботах з повним робочим днем під землею, що відповідає вимогам частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Тож, такі періоди роботи позивача мають бути зараховані до його пільгового підземного стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо посилань відповідача на незарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 19.11.2002 по 11.11.2004, оскільки за відомостями по спеціальному стажу, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування код підстави для обліку по спецстажу не відповідає посаді зазначеній в трудовій книжці, суд зазначає таке.

З індивідуальних відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що роботодавці за кодом - ДВАТ шахта імені Г.Г. Капустіна та за кодом - ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» звітували перед Пенсійним фондом щодо спецстажу позивача у вказаний період за кодами ЗПЗ013А1, ЗПЗ014А4 та ЗПЗ014А2.

За приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Згідно з статтею 16 Закону № 2464-VI, Державний реєстр створюється для забезпечення, в тому числі, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

Приписами статті 20 Закону № 2464-VI визначено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2464-VI посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку); подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що в даному випадку саме на роботодавця покладено обов`язок, зокрема, щодо подання достовірних відомостей стосовно працівника, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відтак, позивач не повинен нести відповідальність, у випадку неналежного виконання підприємством-страхувальником такого обов`язку.

Крім того, як вже зазначалось судом вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника є трудова книжка. Записи в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 щодо його роботи у період з 19.11.2002 по 11.11.2004 містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача на підземних роботах з повним робочим днем під землею, що відповідає вимогам частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

До того ж, постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 № 7-6, постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та від 03.12.2013 № 25-2 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 № 22-2», наказом Міністерства доходів і зборів № 454 від 09.09.2013 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в тому числі в редакції наказу Міністерства фінансів України № 670 від 05.11.2020 «Про затвердження Змін до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства».

Суд зазначає, що у відповідності до усіх вищеназваних нормативно-правових актів вказані у довідниках коди підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства застосовуються з 05.11.1991, вказані коди не змінювались, як і не змінювались категорії працівників, що відповідають встановленому коду обліку. Тобто, «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», що були визначені вищевказаними судом нормативно-правовими актами, зокрема, в частині визначення відповідного коду обліку для відповідної категорії працівників, за своєю правовою суттю є аналогічними та не змінювались.

Так, довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, який є додатком 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було визначено, що з 05 листопада 1991 року застосовуються такі коди підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб (в частині, що стосується даної справи в розрізі працівників шахт по видобутку вугілля):

- ЗПЗ013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць;

- ЗПЗ014А2 - працівники провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202;

- ЗПЗ014А4 - інженерно-технічні працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202.

Тобто, наведені коди для обліку спестажу стосуються робіт, в тому числі, пов`язаних з повним робочим днем під землею.

Відтак, підсумовуючи суд вказує, що період роботи позивача з 19.11.2002 по 11.11.2004 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо спірного періоду роботи позивача з 01.01.2010 по 31.01.2010, то як вже зазначалось судом вище, записи в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 щодо його роботи у такий період містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача на підземних роботах з повним робочим днем під землею, що відповідає вимогам частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Однак, відповідачем зараховано наведений період виключно до страхового стажу позивача. До пільгового стажу на підземних роботах згаданий період трудової діяльності позивача, відповідачем не враховано.

При цьому, ані в оспорюваному рішенні відповідача про відмову в призначенні пенсії, ані у відзиві на позовну заяву не зазначено жодних доводів щодо підстав неврахування періоду роботи позивача з 01.01.2010 по 31.01.2010 до пільгового стажу на підземних роботах, що не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

До того ж судом встановлено, що інші частини періоду роботи позивача за тією ж посадою та на тому ж підприємстві, до яких входить спірний період його роботи з 01.01.2010 по 31.01.2010, відповідачем зараховано до пільгового підземного стажу позивача.

Однак, жодних належних обґрунтувань правових підстав для такого вибіркового зарахування до пільгового підземного стажу позивача наведених періодів його роботи, відповідачем не зазначено.

Щодо визначеного позивачем у позові спірного періоду роботи з 01.01.2022 по 01.07.2022, суд вказує на таке.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 позивача з 11.06.2020 прийнято електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля», інші записи після вказаної дати, в тому числі, щодо звільнення позивача з вказаного підприємства, відсутні.

При цьому, наступні відомості про трудову діяльність позивача містяться в його трудовій книжці серії НОМЕР_3 , щодо прийняття позивача на посаду електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 03.11.2022.

Однак, як вказано вище, запис про звільнення позивача з ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» у трудових книжках відсутній, а отже у суду відсутня можливість встановити момент припинення позивачем трудових відносин з вказаним підприємством та перевірити правильність визначеного позивачем періоду трудової діяльності.

Крім того, в наданих до матеріалів справи індивідуальних відомостях про застраховану особу (позивача) з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, також відсутні відповідні відомості щодо подання звітності та сплати страхових внесків за позивача у наведений спірний період.

Отже, за відсутності у трудовій книжці позивача, а також у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, достовірних відомостей про трудову діяльність позивача у період з 01.01.2022 по 01.07.2022, стаж роботи за цей період має підтверджуватись уточнюючими довідками підприємства, які позивачем ані до матеріалів справи, ані до заяви про призначення пенсії, не додано.

Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви наказ АТ «Лисичанськвугілля» від 01.07.2022 № 126 «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» не є належним та достатнім доказом на підтвердження трудової діяльності позивача у період з 01.01.2022 по 01.07.2022, оскільки не підтверджує точний період трудової діяльності позивача, її припинення (оскільки наказ вказує лише на призупинення трудових договорів), призупинення трудового договору саме з позивачем (оскільки наказ є загальним, не містить інформації з якими саме працівниками та за якими відокремленими підрозділами призупинено дію трудових договорів), до того ж у пункті 3 вказаного наказу міститься вказівка щодо визначення кола працівників для проведення подальшої роботи та запровадження можливості дистанційної роботи своїх працівників про що видати відповідні накази, тобто деякі працівники мали продовжувати виконувати свої обов`язки. Також наказ не підтверджує характер виконуваних позивачем робіт, зокрема, у період з 01.01.2022 по 01.07.2022, період безпосереднього виконання позивачем робіт за посадою, обов`язки за якою він виконував, періодів можливих перерв у роботі, зупинення виробництва, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та в умовах бойових дій на території Луганської області, тощо.

Відтак, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження трудової діяльності позивача у період з 01.01.2022 по 01.07.2022, в тому числі, щодо пільгового характеру робіт у такий період, а тому правові підстави для його зарахування до трудового стажу позивача наразі відсутні. Тож, у задоволенні відповідних позовних вимог слід відмовити.

Щодо періодів навчання позивача з 01.09.1997 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 14.01.2001 та з 04.05.2001 по 05.07.2001, суд зазначає таке.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Дослідженням диплому серії НОМЕР_4 встановлено, що позивач з 01.09.1997 по 05.07.2001 навчався у Лисичанському гірничому технікумі за спеціальністю «Експлуатація та ремонт гірничого електромеханічного обладнання та автоматичних пристроїв».

При цьому, судом встановлено, що частину періодів роботи під час загального періоду навчання позивача, відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача на підземних роботах, а саме: з 01.06.2000 по 31.07.2000 та з 15.01.2001 по 03.05.2001.

В той же час, суд зазначає, що наведені періоди стосуються проходження позивачем виробничої практики під час навчання, за посадою учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею.

Після закінчення навчання, а саме 13.08.2001, позивач в межах встановленого строку був зарахований на роботу за набутою професією на посаду, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

Однак, відповідачем зараховано вказані періоди навчання лише до страхового стажу позивача.

При цьому, жодних доводів щодо незарахування періодів навчання до пільгового підземного стажу позивача, відповідачем не наведено.

Отже, періоди навчання позивача з 01.09.1997 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 14.01.2001 та з 04.05.2001 по 05.07.2001 також підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку.

З урахування викладеного суд зазначає, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 14.08.2025 № 13 прийнято не на підставі Конституції та законів України, без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність рішення відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 21.08.2025 № 258994585.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 14.08.2025 № 13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.08.2025, з урахуванням правових висновків суду, викладених у цьому рішенні, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди навчання з 01.09.1997 по 31.05.2000, з 01.08.2000 по 14.01.2001 та з 04.05.2001 по 05.07.2001 та періоди роботи з 19.11.2002 по 11.11.2004 та з 01.01.2010 по 31.01.2010.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.10.2025.

Суддя О.М. Качанок