Справа № 580/10636/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року справа № 580/10636/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14.08.2025 № 165 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до календарної вислуги років 21 рік 06 місяців 07 днів календарних років служби та призначити, пенсію за вислугу років згідно з пунктом б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що судами вже неодноразово досліджувалося та встановлювалося, що у ОСОБА_1 вислуга років у календарному обчисленні становить 21 рік 06 місяців 07 днів, що підтверджується рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року по справі № 580/9786/24 та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі № 580/785/25, а тому твердження відповідача, що у вищезазначених рішеннях суду зобов`язань врахувати роботу в державних органах влади до календарної вислуги років для призначення пенсії не встановлено суперечить вимогам чинного законодавства, адже відповідач, як суб`єкт владних повноважень повинен самостійно застосовувати Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а не чекати поки суд зобов`яже врахувати роботу в державних органах влади до календарної вислуги років для призначення пенсії.

Ухвалою від 25 вересня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.10.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що робота в органах державної служби позивача за періоди з 01.07.2003 по 21.12.2019 (16 років 05 місяців 17 днів), яка згідно із розрахунком вислуги років останнього від 07.07.2025 врахована до вислуги років в календарному обчисленні, зарахована на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі № 580/9786/24. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/9786/24 зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області перерахувати позивачу вислугу років в Службі судової охорони та зарахувати до стажу у Службі судової охорони час попередньої роботи з 01.07.2023 по 21.12.2019, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки. Проте, зобов`язань врахувати роботу в державних органах влади до календарної вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб зазначеним рішенням суду не встановлено. Отже, при розгляді поданих документів виявлено, що позивач має лише 05 років 20 днів календарної вислуги для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262. Оскільки згідно із розрахунком вислуги років на день звільнення із служби, 13.01.2025, позивач мав лише 05 років 20 днів вислуги років у календарному обчисленні підстав для призначення пенсії за пунктом б частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ у нього не має. Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки позивач не має встановленої пунктом б частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги років.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що рішенням від 25 листопада 2024 року у справі № 580/9786/24 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області перерахувати ОСОБА_1 вислугу років в Службі судової охорони відповідно до п. 5 розділу І Положення про проходження Служби співробітникам Служби судової охорони з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя № 2236/0/15-2 від 18.11.2021, та зарахувати до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи в: відділі фінансових ресурсів та економіки УМВС України у Черкаській області з 01.07.2003 по 05.05.2008; Контрольно-ревізійному управлінні у Черкаській області з 06.05.2008 по 02.11.2011; Управлінні Державної міграційної служби України в Черкаській області з 03.11.2011 по 04.07.2013; 2 Державного пожежно-рятувального загону УДСНС України у Черкаській області з 05.07.2013 по 21.12.2019, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до витягу із наказу Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області від 08.01.2025 № 16 о/с позивачку звільнено зі Служби судової охорони, стаж служби в Службі судової охорони складає 05 років 20 днів, вислуга років у календарному обчисленні, зарахована на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі № 580/9786/24 21 рік 06 місяців 07 днів.

ОСОБА_1 звернулась до Територіального управлінням Служби судової охорони у Черкаській області (далі ТУ ССО) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

05.08.2025 ТУ ССО підготувало та направило документи позивачки до ГУ ПФУ в Черкаській області про призначення пенсії за вислугою років, які зареєстровані відповідачем за № 1731/5 від 05.08.2025.

Рішенням 14.08.2025 № 165 відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, зазначивши, що при розгляді зазначених документів встановлено, що позивач проходив службу в Службі судової охорони із 23.12.2019 по 13.01.2025 та має лише 05 років 20 днів календарної вислуги. Робота в органах державної служби позивачки за періоди з 01.07.2003 по 21.12.2019 (16 років 05 місяців 17 днів), яка згідно із розрахунком вислуги років останньої від 07.07.2025 врахована до вислуги років в календарному обчисленні, зарахована на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі № 580/9786/24. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/9786/24 зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області перерахувати позивачці вислугу років в Службі судової охорони та зарахувати до стажу у Службі судової охорони час попередньої роботи з 01.07.2023 по 21.12.2019, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки. Проте, зобов`язань врахувати роботу в державних органах влади до календарної вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб зазначеним рішенням суду не встановлено. Отже, при розгляді поданих документів виявлено, що позивач має лише 05 років 20 днів календарної вислуги для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262, у зв`язку із чим відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у зв`язку із відсутністю необхідної календарної вислуги.

Рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачка вважає протиправним, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, з статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Таким чином, право на пенсію за вислугу років відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ виникає за сукупної наявності таких умов: 1) досягнення 45-річного віку на день звільнення зі служби; 2) наявність страхового стажу у обсязі не менше 25 років; 3) наявність календарної вислуги років військової служби або служби у органах, вичерпний перелік яких встановлений Законом у обсязі не менше 12 календарних років і 6 місяців.

Суд встановив, що у спірному рішенні відповідач досліджував виключно питання достатності у позивачки календарної вислуги років, залишивши поза увагою та взагалі не дослідивши питання наявності у позивачки такої обов`язкової умови для призначення пенсії відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, як наявність страхового стажу у обсязі не менше 25 років.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем в основу спірного рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що вказане рішення є необґрунтованим, оскільки відповідач не урахував усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення у рішенні відповідач не визначив обсягу наявного у позивачки страхового стажу та не надав оцінки цій обставині у контексті наявності/відсутності у позивачки права на призначення пенсії за вислугу років.

Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.08.2025 № 165.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Суд зазначає, що перевірка документів, під час вирішення питання про призначення/перерахунку пенсії, належить до повноважень органу Пенсійного фонду, який, однак, у спірних правовідносинах не перевірив сукупну достатність підстав для призначення позивачці пенсії за вислугу років, у зв`язку із чим виконуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що для належного судового захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати відповідача (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути матеріали стосовно позивачки (вх. відповідача від 05.08.2025 № 1731/5) та прийняти рішення за наслідками їх розгляду з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14.08.2025 № 165 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути матеріали стосовно ОСОБА_1 (вх. від 05.08.2025 № 1731/5) та прийняти рішення за наслідками їх розгляду з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 27.10.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК