Справа № 420/29749/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Собчук Є.В.,

за участю:

представника позивача - Салтана Р.В.,

представника відповідача - Хавич Т.Г.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення № 4-1533 від 31.05.2023 р., № 51472-2410-1533/2022 від 27.03.2023 р., № 51499-2410 1533/2021 від 27.03.2023 р., № 51500-2410-1533/2022 від 27.03.2023 р., № 51500 2410-1533/2021 від 27.03.2023 р., № 4-1533 від 31.05.2023 р., № 51500-2410-1533 від 27.03.2023 р., № 4-1533 від 31.05.2023 р., № 51501-2410-1533/2022 від 27.03.2023 р., № 51501-2410-1533/2021 від 27.03.2023 р., № 51501-2410-1533 від 27.03.2023 р., № 4-1533 від 31.05.2023 р., № 51499-2410-1533/2022 від 27.03.2023 р., № 51499-2410-1533 від 27.03.2023 р., № 51499-2410-1533/2021 від 27.03.2023 р., № 51472-2410-1533 від 27.03.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про протиправність нарахування йому орендної плати за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, так як земельні ділянки отримано ним в користування за договорами оренди від 28.12.2012 р. для ведення фермерського господарства. Після отримання в оренду земельним ділянок, ним було зареєстровано ФГ "ЛАКОС", яке по сьогоднішній день здійснює користування цими земельними ділянками та здійснює оплату орендної плати за договорами оренди землі. Визначені за податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання ґрунтуються на недостовірних даних про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, із застосуванням ставки орендної плати, яка не передбачена договорами оренди землі. Крім того, питання щодо встановлення умов та строків внесення орендної вирішуються за згодою сторін із закріпленням цього в договорі оренди земельної ділянки. Договорами оренди від 28.12.2012 р., додатковими угодами договорів оренди, які були укладені у 2021 році, серед іншого передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 28-го числі кожного місяця, наступного за звітним. Відповідач, приймаючи у березні 2023 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення, безпідставно здійснив нарахування орендної плати наперед, за весь 2023 рік, що суперечить положенням договорів оренди землі.

Ухвалою від 05.09.2025 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03.10.2025 р. на 10:00 год.

18.09.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що згідно бази даних інформаційної системи ДПС за ОСОБА_2 обліковувалась оренда по земельним ділянкам згідно договорів оренди від 28.12.2012 р., державна реєстрація 02.09.2013 р., терміном дії 49 років, площею 17,7634 га, кадастровий номер :01:001:0619, площею 15,8575 га, кадастровий номер :01:001:0618, площею 8,5372 га, кадастровий номер :01:001:0617, площею 29,9996 га, кадастровий номер :01:001:0620, за адресою: Одеська область, Ширяївський район, Старомаяківська ТГ (Вікторівська сільська рада), цільове призначення - для ведення фермерського господарства. З посиланням на постанови Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі № 808/2838/17, від 18.06.2021 р. у справі № 400/1730/19 зазначає, що у правовідносинах з орендної плати за землі державної та комунальної власності, які були надані фізичній особі для створення фермерського господарства. податковий обов`язок щодо сплати орендної плати покладається на орендаря земельної ділянки, який визначений в договорі оренди земельної ділянки і право користування якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав. Оскільки орендарем зазначених земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_1 і саме він укладав договори оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства, відповідно він і несе обов`язок щодо сплати орендної плати за ці земельні ділянки. У той же час ФГ "ЛАКОС" не є стороною договорів оренди землі, не зареєстровано її орендарем у визначеному законом порядку, а тому не є платником орендної плати. Таким чином, контролюючим органом правомірно нараховано позивачу грошові зобов`язання з орендної плати за 2020-2023 роки за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

22.09.2025 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає про безпідставність викладених у ній обставин, оскільки жодних заперечень щодо доводів позивача про недостовірні дані про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, застосування ставки орендної плати, яка не передбачена договорами оренди землі, сплата орендної плати ФГ "ЛАКОС", відсутність заборгованості зі сплати орендної плати у відзиві не наведено.

Ухвалою від 03.10.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.10.2025 р. на 14:00 год.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві підстав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.12.2012 р. між Ширяївською районної державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договори оренди земельних ділянок: загальною площею 8,5372 га, кадастровий номер :01:001:0617, яка знаходиться на території Вікторівської сільської ради, в строкове платне користування на 49 років, для ведення фермерського господарства; загальною площею 15,8575 га, кадастровий номер :01:001:0618, яка знаходиться на території Вікторівської сільської ради, в строкове платне користування на 49 років, для ведення фермерського господарства; загальною площею 17,7634 га, кадастровий номер :01:001:0619, яка знаходиться на території Вікторівської сільської ради, в строкове платне користування на 49 років, для ведення фермерського господарства; загальною площею 29,9996 га, кадастровий номер :01:001:0620, яка знаходиться на території Вікторівської сільської ради, в строкове платне користування на 49 років, для ведення фермерського господарства, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У 2013 році ОСОБА_1 створено Фермерське господарство "ЛАКОС", яке зареєстроване 01.10.2013 р. за № 0000554.

Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2020 рік у розмірі 36468,99 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2020 рік у розмірі 89567,71 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2020 рік у розмірі 32276,97 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2020 рік у розмірі 18329,76 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533/2021, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2021 рік у розмірі 36468,99 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533/2021, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2021 рік у розмірі 89567,71 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533/2021, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2021 рік у розмірі 32276,97 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533/2021, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2021 рік у розмірі 18329,76 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533/2022, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2022 рік у розмірі 36468,99 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533/2022, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2022 рік у розмірі 89567,71 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533/2022, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2022 рік у розмірі 32276,97 грн.;

- від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533/2022, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2022 рік у розмірі 18329,76 грн.;

- від 31.05.2023 р. № 4-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2023 рік у розмірі 36468,99 грн.;

- від 31.05.2023 р. № 4-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2023 рік у розмірі 89567,71 грн.;

- від 31.05.2023 р. № 4-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2023 рік у розмірі 32276,97 грн.;

- від 31.05.2023 р. № 4-1533, згідно якого ОСОБА_1 нараховано грошові зобов`язання з орендної плати за 2023 рік у розмірі 18329,76 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач завернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1 статті 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеним у пп.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

За приписами пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК України.

За приписами п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.п.288.1, 288.2, 288.3 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пунктом 288.4 статті 288 ПК України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно положень ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Згідно ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 р. № 161-XIV визначено, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою.

Отже, на час надання земельної ділянки така земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення фермерського господарства надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного фермерського господарства.

Згідно ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 р. № 973-IV унормовано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства відповідно до закону.

За приписами ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст.8 Закону України "Про фермерське господарство").

Так, відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18, на яку, зокрема, робила посилання Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.06.2024 р. у справі № 320/6885/23, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення. Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Подібні за змістом висновки викладені й у інших постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постановах від 13.03.2018 р. у справі № 348/92/16-ц, від 20.06.2018 р. у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 р. у справі № 606/2032/16-ц, від 01.04.2020 р. у справі № 320/5724/17.

У пунктах 6.22 та 6.23 постанови від 30.06.2020 р. у справі № 927/79/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі. В цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, а здійснюється встановлений нормами перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод.

Тобто усталена практика Великої Палати Верховного Суду пов`язує момент набуття фермерським господарством прав та обов`язків орендаря земельної ділянки саме з моментом державної реєстрації фермерського господарства. Після такої реєстрації відбувається фактична заміна орендаря і саме з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду при вирішенні даної справи.

Отже, в силу наведених підходів, у разі створення фермерського господарства саме останнє має й нести обов`язки щодо сплати відповідного земельного податку. В інакшому випадку поглиблюється правова невизначеність, адже всі права та обов`язки щодо відповідної земельної ділянки правомочне реалізовувати фермерське господарство, однак плату вносить засновник цього господарства.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 р. у справі № 320/6885/23.

Судом встановив, що ФГ "ЛАКОС" подано до контролюючого органу податкові декларації з плати за землю за 2020-2023 роки, у яких розрахувало річну суму орендної плати за землю.

Наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, виписками з банківських рахунків підтверджено, а відповідачем не заперечується, що ФГ "ЛАКОС" у повному обсязі сплачувало у 2020-2023 роках орендну плату за відповідні земельні ділянки та звітувало про нарахування таких зобов`язань за цими земельними ділянками.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно нараховано позивачу грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020-2023 роки, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позивача та відповідача отримали достатню оцінку.

Частиною 1 статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то сплачений позивачем судовий збір у сумі 7065,74 грн. підлягає стягненню на його користь з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5, ) про виправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.05.2023 р. № 4-1533, від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533/2022, від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533/2021, від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533/2022, від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533/2021, від 31.05.2023 р. № 4-1533, від 27.03.2023 р. № 51500-2410-1533, від 31.05.2023 р. № 4-1533, від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533/2022, від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533/2021, від 27.03.2023 р. № 51501-2410-1533, від 31.05.2023 р. № 4-1533, від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533/2022, від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533, від 27.03.2023 р. № 51499-2410-1533/2021, від 27.03.2023 р. № 51472-2410-1533.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 7065 (сім тисяч шістдесят п`ять) грн. 74 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.10.2025 р.

Суддя О.І. Бездрабко