Справа № 127/29096/25
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/256/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

заяву зареєстровано судом 16.09.2025 року і мотивовано тим, що позивач 12.09.2025 року дізнався про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято постанову № 5318 від 14.07.2025 року про притягнення його до відповідальності за ст. 210-1 та накладення штрафу в розмірі 17 000 грн.

Згідно копій повісток, кожні кілька місяців позивач з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення даних та проходження ВЛК.

26.06.2024 року він пройшов ВЛК, отримав заключення, йому було видано повістку на 29.08.2024 року для уточнення даних, відповідно до якої він прибув для уточнення даних.

Однак, щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення № 3417 від 02.07.2025 року за те, що він не виконав абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси ел.пошти (за наявності) та інші персональні дані, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП. До протоколу не додані будь-які докази в підтвердження вчинення ним зазначеного правопорушення, а також не вказано дати вчинення ним порушення.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 в постанові від 14.07.2025 року вказав, що шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (в т.ч. публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи не має можливості отримати відомості щодо його адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності). Проте, жодними доказами це не підтверджено.

Позивач вважає, що він не порушив свого обов`язку щодо оновлення даних, належним чином виконував покладені на нього обов`язки і з`являвся за повістками до відповідача.

ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5318 від 14.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити. Просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на його користь судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Провадження у справі № 127/29096/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 5318 від 14.07.2025 року про притягнення за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП відкрито ухвалою суду від 26.09.2025 року.

Ухвалою від 15.10.2025 року вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1 у справі №127/29096/25 у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні, відкритому державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) про примусове виконання постанови № 5318 від 14.07.2025 року, до ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Непийвода К.В. позов та додаткові письмові пояснення підтримали відповідно до викладених обставин. Із відзивом та додатковими поясненнями представника відповідача не погодились. Просили вимоги позивача задоволити в повному обсязі. Наголошували, що позивач не порушив свого обов`язку щодо оновлення даних, оскільки 26.06.2024 року та 29.08.2024 року ОСОБА_1 з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі повісток з метою уточнення даних і не міг передбачити, що такі дані органом ведення реєстру ІНФОРМАЦІЯ_2 не внесені. Тому притягнення позивача до відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП та накладення штрафу є незаконним.

Представник відповідача в судове засідання 23.10.2025 року не з`явився, 06.10.2025 року судом зареєстрований відзив на позов, в якому зазначено про розгляд справи у відсутності представника. 20.10.2025 року зареєстровані додаткові пояснення представника відповідача, згідно яких представник повідомив, що дійсно 26.06.2024 року і 29.08.2024 року ОСОБА_1 з`являвся до мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , але сам факт відвідування ТЦК за повістками не може вважатись уточненням анкетних даних. Звірка даних відбулась лише 15.06.2025 року.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, враховуючи письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

26.06.2024 року ст.солдат ОСОБА_1 в приміщенні мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_6 (для уточнення) на 29.08.2024 року. У зазначений день він прибув для уточнення даних.

Дані обставини визнав також відповідач.

ОСОБА_1 отримав направлення про явку на 30.06.2025 року на 9.00 год. на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

30.06.2025 року ОСОБА_1 була вручена повістка про явку на 03.07.2025 року на дообстеження.

02.07.2025 року ОСОБА_1 отримав повістку на 05.08.2025 року на 9.00 год. для уточнення облікових даних, направлення для проходження мед.огляду, визначення призначення на особливий період.

05.08.2025 року ОСОБА_1 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 19.08.2025 року на 9.00 для уточнення облікових даних, направлення для проходження мед.огляду, визначення призначення на особливий період.

29.08.2025 року ОСОБА_1 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 02.09.2026 року на 9.00 для уточнення облікових даних, направлення для проходження мед.огляду, визначення призначення на особливий період.

02.07.2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений протокол № 3417 за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності ел.пошти) та інші персональні дані.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5318 від 14.07.2025 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП за порушення абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом № 3633-ІХ від 11.04.2024 року уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Постанову прийнято у відсутності ОСОБА_1 .

Листом від 06.10.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) про примусове виконання в частині стягнення штрафу в подвійному розмірі постанови № 5318 від 14.07.2025 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно вимог ст. 235 КУпАП, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП настає запорушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинених в особливий період.

Відповідальність за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - в особливий період.

Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період в Україні настав з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 «Про часткову мобілізацію», продовжений Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» та Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого продовжено неодноразово.

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, тому особливий період в Україні станом на день розгляду справи не припинений.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в редакції від 16.01.2025 року), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Зазначеним порядком, зокрема, визначено, що військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Завданнями військового обліку, зокрема, є своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів;організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях;забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку;забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024 року, внесено зміни до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за змістом яких громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, серед іншого, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно наданої відповідачем інформації, ОСОБА_1 знаходиться на обліку за місцем реєстрації проживання АДРЕСА_1 , повісткою від 26.06.2024 року викликався на 29.08.2024 року для уточнення даних, для проходження медогляду ВЛК викликався на 30.06.2025 року, за повісткою на 03.07.2025 року, для проходження медогляду ВЛК викликався на 05.08.2025 року, на 19.08.2025 року.

Після набрання чинності ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ позивач 26.06.2024 року за повісткою з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_10 і добросовісно вважав виконаним вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а також обов`язок військовозобов`язаного, тому вина ОСОБА_1 у формі умислу (чи необережності) на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судом не встановлена.

Крім того, відповідач на виконання вимог ст. 77 КАС України не довів, які саме відомості не були оновлені позивачем і які відомості відповідач не може отримати шляхом електронної взаємодії з іншими державними реєстрами.

Таким чином, жодних доказів наявності необхідності у позивача оновлення відповідної інформації відповідач не надав.

Враховуючи наведене, складений щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення та прийнята постанова без обґрунтування її доказами не дають підстав для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч. 3 КУпАП, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд дійшов висновку, що постанову № 5318 від 14.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо судових витрат позивача.

Бандура надав квитанцію від 15.09.2025 року про сплату судового збору 605, 60 грн. та докази, що підтверджують надання йому правничої допомоги: договір від 17.10.2025 року, укладений із адвокатом Непийводою К.В., акт здачі-приймання робіт (надання послуг): ознайомлення з матеріалами справи 1 год вартістю 2 000грн., надання усних консультацій 30 хв. 1 000 грн., написання та подання додаткових пояснень у справі 127/29096/25 з доказами понесених витрат 1 год 2 000 грн., участь представника позивача в судових засіданнях, дебати (орієнтовний загальний час перебування представника в суді першої інстанції) 30 хв. 1 000 грн. Загальна вартість робіт 6 000 грн., оплата їх ОСОБА_1 підтверджена платіжною інструкцією від 17.10.2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Види судових витрат, підстави та порядок їх розподілу врегульовано главою 8 розділу 1 КАС України.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягаютьрозподілуміж сторонами разом з іншимисудовимивитратами, за виняткомвитратсуб`єктавладнихповноважень на правничудопомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4 статті 134КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Ч. 9 ст. 139 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Враховуючи наведене, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 605,60 грн. та компенсувати витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 90, 139, 241-244, 246, 268-272, 286КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5318 від 14.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів відповідно до вимог ст.ст. 272, 293, 295 КАС України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

- відповідач ІНФОРМАЦІЯ_11 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2

Повне рішення складене 23.10.2025 року.

Суддя: