Справа № 460/10097/24
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

адміністративне провадження №К/990/2595/25
суддів Верховного Суду Стародуба О.П., Кравчука В.М.
щодо постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 21.10.2025, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі залишено без змін.
Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.09.2024, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024, на підставі статті 123 КАС України повернув позивачці позовну заяву в частині позовних вимог за період з 01.07.2021 по 29.02.2024.
Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що звернення до суду з позовом, який обґрунтовано посиланням на визнання рішенням Конституційного Суду України неконституційними окремих положень закону, якими врегульовувались спірні правовідносини, не змінює правил обрахунку строків звернення до адміністративного суду, визначених процесуальним законом, у зв`язку з чим у спорах щодо перерахунку та виплати пенсій, які виникли у зв`язку з визнанням неконституційними норм закону, що врегульовували спірні правовідносини, застосовується шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України.
При цьому, Верховний Суд визнав необґрунтованим посилання позивачки на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в її постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, з огляду на те, що в зазначеній справі спір виник у зв`язку з поновленням виплати раніше призначеної (нарахованої) пенсії громадянці України, яка проживала за її межами, на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.
Верховний Суд дійшов висновку, що відмінність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі №815/1226/18 виключає можливість застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в її постанові від 20.05.2020 під час розгляду цієї справи.
На підставі статті 34 КАС України вважаємо за необхідне висловити щодо рішення Верховного Суду у цій справі окрему думку.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У справі, яка розглядалась, позивач є отримувачем пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка не обмежена жодним строком її призначення, оскільки інвалідність особі встановлено довічно.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Під час розгляду справи, яка розглядалась, судами попередніх інстанцій встановлено, що своє право звернення до суду з цим позовом позивач пов?язувала з рішенням Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 і вважала своє право порушеним саме у зв?язку з невиконанням відповідачем цього рішення.
Верховний Суд уже висловлював позицію щодо застосування строку звернення до суду щодо правовідносин, пов`язаних з невиконанням компетентними органами рішення Конституційного Суду України.
Так, у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:
«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає нарахованою в момент призначення пенсії і залишається такою ( нарахованою ) до її чергової зміни.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Такий висновок є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017).».
У справі, яка розглядається, як і у справі №815/1226/18, предметом позовних вимог була пенсія, виплату якої компетентний орган не відновив після визнання неконституційним закону, на підставі якого виплату пенсії було обмежено.
На нашу думку, висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №815/1226/18 підлягали застосуванню і під час вирішення справи, яка розглядається, оскільки стосувались подібних правовідносин, які врегульовані тим же законодавством, зокрема статтею 46 Закону № 1058-IV.
В разі ж, якщо Верховний Суд вважав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню строки звернення до суду, справу слід було передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.
Натомість за наслідками розгляду справи Верховний Суд такі висновки не застосував, однак і не обґрунтував належним чином підстави для їх неврахування, зокрема, в чому полягає відмінність у спірних у цих справах правовідносинах і чому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення частини другої статті 46 Закону № 1058-IV.
За таких обставин, висновки Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду певною мірою видаються необґрунтованими.
Судді: