Справа № 160/20387/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представник позивача представник відповідача Буря О.Є. Маланія М.М.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС ПО РОБОТІ З ВЕЛИКИМИ ПЛАТНИКАМИ ПОДАТКІВ, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення::
- №000/405/32-00-07-08 від 27.06.2025 р., згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» у відповідності до абз. «б» п. 200.4 ст. 200, з урахуванням п. 200.4-1, п. 200.12.-1, абз. «в» п. 200.14 ст. 200 ПКУ виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період січень 2024 року та відсутність права на врахування такої суми від?ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 57 767 881 грн.;
- №000/401/32-00-07-08 від 27.06.2025 р., згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за січень 2024 року на суму 9 013 948 грн.;
- №000/404/32-00-07-08 від 27.06.2025 р. згідно з яким, на підставі п. 54.3.3 ст. 54 ПКУ, п. 120.2-1 ст. 120-1 ПКУ до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 400 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН, прийняті Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП, на підставі висновків Акту перевірки №339/32-00-07-13/00186520 від 23.05.2025 року.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки висновки відповідача про порушення позивачем статей 188 та 201 ПК України є необґрунтованими, з огляду на неправильне застосування контролюючим органом наведених статей до господарських операцій позивача. Так, як зазначає позивач, у грудні 2023 року АТ «НЗФ» та Stalmag SP.Z O.O. було підписано низку додаткових угод, згідно з якими сторони дійшли згоди про припинення договірних зобов`язань в зв`язку з неможливістю їх виконання та повернення товару на адресу АТ «НЗФ». Позивач зауважує, що в акті перевірки зазначається про те, що повернутий від нерезидента на адресу АТ «НЗФ» товар вже не може вважатися товаром власного виробництва, оскільки він вже був поставлений на експорт, а після цього він є просто товаром. Таке твердження, на думку позивача, є безпідставним, оскільки постачання товару на експорт, тимчасове перебування у іншої особи та його подальше повернення не змінює виробника товару та його властивості. Незалежно від того скільки часу товар був за межами митної території України він не змінив свою назву, властивості та походження (виробника), адже нерезидент STALMAG SP.Z О.О. (Польща) не є виробником Феросилікомарганцю МНС17 та не здійснював придбання такого самого товару у інших виробників. Таким чином, на думку позивача, наданими до перевірки первинними документами було підтверджено, що нерезидент STALMAG SP.Z.О.О. (Польща) проводив повернення раніше поставленого на його адресу товару, не здійснював постачання чи продаж товару на адресу АТ «НЗФ», як господарську операцію, а тому відсутні правові підстави для визначення бази оподаткування ПДВ за такою операцією на підставі абз. 2 п. 188.1 ст. 188 ПК України (як продаж нижче ціни придбання). Крім того, перевіркою не було враховано, що АТ «НЗФ» у квітні 2024 року здійснював постачання товару (Феросилікомарганцю МНС17) власного виробництва, тоді як у відповідності до вимог абз. 2 п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін. В даному випадку ціна, за якою Феросилікомарганець МНС17 постачався у квітні 2024 року відповідала рівню звичайних цін на вказану продукцію на території України. Перевіркою не було встановлено невідповідність рівня цін за яким здійснювалася поставка вказаного товару власного виробництва рівню звичайних цін на аналогічну продукцію. Також перевіркою не було встановлено підстав вважати, що АТ «НЗФ» отримав від нерезидента іншу продукцію, а не раніше поставлену продукцію власного виробництва, та здійснював у квітні 2024 року постачання не продукції власного виробництва, а іншої продукції. Постачання товару на експорт у 2022 році та повернення його у 2023 році, в зв`язку із припиненням договірних зобов`язань, не змінює виробника такого товару. Товаросупровідними документами, а також митними документами було підтверджено, що від покупця повертався той самий товар - Феросилікомарганець МНС17. Таким чином, на думку позивача, в акті перевірки зроблено безпідставний висновок щодо порушення АТ «НЗФ» вимог податкового законодавства, у зв`язку із тим, що операції з повернення товару помилково кваліфіковані, як окрема господарська операція з придбання товару. Вказано, що АТ «НЗФ» не здійснювало придбання феросплавної продукції у компанії-нерезидента STALMAG SP.Z.О.О. (Польща), а тому ціни, наведені у митних деклараціях не можуть вважатися ціною придбання цього товару, як помилково зазначено в акті перевірки. Здійснюючи операції постачання (продажу) зазначеного товару у квітні 2024 року АТ «НЗФ» не зобов`язано було керуючись п. 188.1 ст. 188 ПК України, визначати базу оподаткування зазначених операцій ПДВ виходячи із ціни придбання таких товарів, оскільки товариство здійснювало постачання (продаж) не раніше придбаних товарів, а продукції власного виробництва.
Окрім цього, позивачем також зазначено, що у Державному реєстрі санкцій відсутня інформація щодо накладення санкцій відносно Акціонерного товариства «Нікопольській завод феросплавів», засновників (учасників) та кінцевих бенефіціарних власників підприємства. Вказано, що АТ «НЗФ» не знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, фізичної особи-резидента, на яких накладені санкції. З огляду на зазначене, підстави для застосування по відношенню до АТ «НЗФ» положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України відсутні. Підсанкційні особи, вказані в акті перевірки, не є засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарними власниками позивача. В Акті відповідач безпідставно застосовує до позивача положення підпункту 200.41 статті 200 Податкового кодексу, в якому зазначено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення. Підсанкційні особи не мають прямого та непрямого вирішального впливу на діяльність позивача шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їхньою часткою, права отримання доходів від діяльності позивача та не мають права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності позивача, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність позивача. Крім того, вцілому кінцеві бенефіціарні власники у структурі власності підприємства відсутні. Тому застосовані до вказаних в акті осіб санкції не мають стосуватись/розповсюджуватися безпосередньо на АТ «НЗФ».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
30.07.2025 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що перевіркою контролюючого органу встановлено реалізацію АТ «НЗФ» феросилікомарганцю МНС17 за цінами, що є нижчими за ціни імпорту цього товару, які зазначені в митних деклараціях. На думку відповідача, АТ «НЗФ» було здійснено господарську операцію з імпорту феросилікомарганцю МНС17 та відображено у Декларації з ПДВ, саме як імпорт товарів. Повернення товару відбулось в митному режимі імпорту, і хоча феросилікомарганець МНС17 є продуктом виробництва АТ «НЗФ», ці товари з економічної точки зору вже не можуть розглядатись в якості готової продукції. Коли феросилікомарганець МНС17 були вироблені АТ» НЗФ», вони оцінювались за собівартістю виробленої продукції, коли вони за відповідними договорами були реалізовані, їх вартість була оцінена за ціною продажу саме товару. За цією ж ціною продажу феросилікомарганцю МНС17 були повернені АТ «НЗФ», і повинні обліковуватись у бухгалтерському обліку, як товар, який вже оцінюється за ціною продажу. Відповідач вказує, що товар являє собою економічну категорію, в яку переходить продукція, коли виробник приймає рішення продати створені ним матеріальні цінності. На собівартість продукції накручується певний відсоток з метою покриття невиробничих витрат, і в результаті виходить ціна за одиницю товару. У зв`язку з тим, що ціни на феросилікомарганець МНС17 у договорах купівлі-продажу зазначені у Євро, у гривневому еквіваленті ціни продажу на зазначені товари збільшились відповідно до курсу валюти. Також на ціну продажу вплинула кон`юнктура ринку за більше чим рік знаходження товарів у Польщі. Тож, на думку відповідача, операції з повернення Феросилікомарганцю МНС17 не підпадають під визначення господарської операції, метою якої є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідач вказує, що фактично згідно з наданими до перевірки документами відбулось не повернення продукції, а імпорт товару, реалізованого у митному режимі експорту. Для встановлення ціни придбання Феросилікомарганцю МНС17 необхідно оперувати даними митних декларацій з імпорту цих товарів. Під час ввезення товару на митну територію України, в режимі імпорту, між АТ «НЗФ» та STALMAG SP. Z O.O., відбулась операція з постачання товару, оскільки відбулась передача права власності від STALMAG SP. Z O.O. до АТ «НЗФ». Також, відповідач вказує про неможливість підтвердження повернення STALMAG SP. Z O.O., саме продукції придбаної у АТ «НЗФ». А тому, на переконання відповідача та з урахуванням виявлених порушень в частині заниження податкових зобов`язань, у зв`язку з постачання товарів за цінами, нижчими ціни придбання таких товарів, АТ «НЗФ» порушено п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПКУ, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, а саме: не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення ціни придбання товарів над ціною реалізації цих товарів.
Крім того, відповідачем також зазначено, що підприємством не спростовано інформацію щодо здійснення підсанкційними особами непрямого вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.
05.08.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив контролюючого органу є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 05.08.2025 року підготовче засідання у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
28.08.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив, та зазначено, що доводи та твердження контролюючого органу є законодавчо необґрунтованими та такими, що не спростовує доводів, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
08.09.2025 року на адресу суду від представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував, та підтримав позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву.
15.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив, та додатково зазначено, що при поверненні товару, в бухгалтерському обліку підприємства були здійснені проводки, які привели облік товару в стан, який існував до здійснення операції з його продажу (постачання). Тобто повернутий товар обліковуються як «готова продукція» на складі. В подальшому, АТ НЗФ здійснювало постачання такого товару власного виробництва за договорами поставки іншим суб`єктам господарювання та визначало базу оподаткування таких операцій податком на додану вартість виходячи із їх договірної вартості, зазначеної в договорах поставки.
18.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив, та додатково зазначено, що при поверненні товару, в бухгалтерському обліку АТ НЗФ були здійснені проводки, які привели облік товару в стан, який існував до здійснення операції з його продажу (постачання). Тобто повернутий товар було обліковано як «готову продукцію» на складі, що дозволяло здійснювати подальший продаж такої продукції за іншими договорами.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив та письмових поясненнях, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» зареєстроване 05.03.1994 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис про включення відомостей про юридичну особу за ідентифікаційним кодом 00186520; перебуває на податковому обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид господарської діяльності товариства за КВЕД: 24.10 Виробництво чавуну, сталі та феросплавів.
Позивач є платником податку на додану вартість з 24.07.1997.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт від 28.10.2024 року № 935/32-00-07-06 14/00186520.
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків, а саме:
1. п.188.1 ст.188, п.200.4, ст.200 ПКУ, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 013 948 гривень.
2. п. 201.1, п. 201.10 ст.201 ПКУ, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, оскільки АТ «НЗФ» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення ціни придбання товарів над ціною реалізації цих товарів у січні 2024 року на суму ПДВ 9 013 948 гривень.
3. п. п. в) п. 200.14 ст. 200 ПКУ, внаслідок чого АТ «НЗФ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року в сумі 57 767 881 гривень.
На підставі висновків акту перевірки від 28.10.2024 року № 935/32-00-07-06 14/00186520 прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.11.2024 року:
- №000/990/32-00-07-06-19 про відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН 3 400 гривень;
- №000/989/32-00-07-06-19 про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 9 013 948 гривень (застосування штрафних санкцій нормами ПК України не передбачено);
- №000/984/32-00-07-06-19 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування у сумі 57 767 881 гривень.
Представником позивача було складено та направлено скаргу на означене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 22.01.2025 року № 2123/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги АТ «НЗФ», скаргу задоволено та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.11.2024 року № 000/990/32-00-07-06-19, №000/989/32-00-07-06-19, №000/984/32-00-07-06-19.

Крім того, Рішенням Державної податкової служби України від 22.01.2025 року № 2123/6/99-00-06-01-03-06 зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків вжити заходи відповідно до пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Відтак, на підставі повідомлення від 25.03.2025 року № 35/32-00-07-06-13, виданого Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків посадовими особами Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, відповідно до п.п. 78.1.12 п.78.1 ст.78, глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами) та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.03.2025 року №64-п, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» () з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, за декларацією з податку на додану вартість за січень 2024 року, зокрема з питань, визначених у рішенні ДПС про результати розгляду скарги від 22.01.2025 №2123/6/99-00-06-01-03-06, у порядку контролю за правильністю висновків акта документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» () від 28.10.2024 № 935/32-00-07-06 14/00186520.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт від 23.05.2025 №339/32-00-07 13/00186520.

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

1. п.188.1 ст.188, п.200.4, ст.200 ПКУ, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 013 948 гривень.

2. п. 201.1, п. 201.10 ст.201 ПКУ, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, оскільки АТ «НЗФ» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення ціни придбання товарів над ціною реалізації цих товарів у січні 2024 року на суму ПДВ 9 013 948 гривень.

3. п.п. 200.4-1, п. 200.12-1 п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПКУ, внаслідок чого АТ «НЗФ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року в сумі 57 767 881 гривень.

На підставі висновків акту перевірки від 23.05.2025 №339/32-00-07 13/00186520 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №000/405/32-00-07-08 від 27.06.2025 р., згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» у відповідності до абз. «б» п. 200.4 ст. 200, з урахуванням п. 200.4-1, п. 200.12.-1, абз. «в» п. 200.14 ст. 200 ПКУ виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період січень 2024 року та відсутність права на врахування такої суми від?ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 57 767 881 грн.;

- №000/401/32-00-07-08 від 27.06.2025 р., згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за січень 2024 року на суму 9 013 948 грн.;

- №000/404/32-00-07-08 від 27.06.2025 р. згідно з яким, на підставі п. 54.3.3 ст. 54 ПКУ, п. 120.2-1 ст. 120-1 ПКУ до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 400 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН, прийняті Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП, на підставі висновків Акту перевірки №339/32-00-07-13/00186520 від 23.05.2025 року.

Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкових повідомлень-рішень від 27.06.2025 року за №000/405/32-00-07-08, №000/401/32-00-07-08 та №000/404/32-00-07-08.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).

Визначення господарської діяльності відображене в підпункті 14.1.36 пункту 14.1. статті 14 ПК України, відповідно до якого це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 пункту 14.1. статті 14 ПК України).

За змістом пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За визначенням понять, наведеного в абзаці 1 підпункту 14.1.191 пункту 14.1. статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом. (пункт 187.7 статті 187 ПК України)

У відповідності до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення;

електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.2, 201.4 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи. Усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 вказаного Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1.-200.4. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, визначені статті 44 Податкового кодексу України,

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як встановлено судом, підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 23.05.2025 №339/32-00-07-13/00186520 про порушення АТ «Нікопольський завод феросплавів»:

- пункту 188.1 статті 188, пункту 200.4 статті 200 ПК України, оскільки завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 013 948 грн.;

- пункту 201.1, п. 201.10 ст.201 ПКУ, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, оскільки АТ «НЗФ» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення ціни придбання товарів над ціною реалізації цих товарів у січні 2024 року на суму ПДВ 9 013 948 грн.;

- п.п. 200.4-1, п. 200.12-1 п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПКУ, внаслідок чого АТ «НЗФ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року в сумі 57 767 881 грн.

На порушення податкового законодавства відповідачем в акті перевірки та під час судового розгляду вказано, що перевіркою встановлені факти та обставини, що підтверджують та доводять наявність вини АТ «НЗФ» щодо не відображення у податковому обліку податкових зобов`язань з ПДВ при реалізації товару за цінами, нижчими за ціни їх придбання у січні 2024 року, а тому АТ «НЗФ», на порушення п.188.1 ст.188, занижено базу оподаткування операцій з постачання товарів за цінами, нижчими ціни придбання таких товарів у січні 2024 року.

Однак, такі доводи відповідача на обґрунтування встановлених порушень не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, на підприємстві позивача згідно із штатним розкладом станом на листопад 2023 року працювало 4894 особи, у грудні 2023 році 4831 особа, у січні 2024 року 4769 особи. Для здійснення виробничої діяльності має у власності земельні ділянки у кількості 465,5051 га, а також приміщення у кількості 71320 кв.м. нежитлової нерухомості та 67,7 кв.м. житлової нерухомості.

З акту перевірки вбачається, що не заперечено відповідачем, до перевірки позивачем надано податкову звітність з ПДВ за перевіряємий період та уточнюючі розрахунки, контракти, додаткові угоди, додатки (специфікації), залізничні накладні, рахунки, акти приймання-передачі тощо, перелік яких наведений в акті, а отже такі документи були предметом дослідження перевіряючих, зауважень щодо їх невідповідності вимогам закону з акту не вбачається.

Фактично вказані в акті перевірки порушення податкового законодавства зведені до висновків контролюючого органу про імпорт АТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" у січні 2024 року феросилікомарганцю МНС17, виробником якого є АТ "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" за цінами, що є нижчими за ціни імпорту цього товару, які зазначені в митних деклараціях за грудень 2023 року №23UA05U2 від 30.12.2023 року, №23UA90U2 від 27.12.2023 року, №23UA16U0 від 25.12.2023 (задекларовано по рядку 11.1. «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою» Декларації з ПДВ за грудень 2023 року обсяги придбання у сумі 157 648 615 грн та дозволений податковий кредит у сумі 31 529 723 гривень (детальна інформація щодо ввезення на митну територію України товару, по Декларації з ПДВ за грудень 2023 року наведена в Акті перевірки від 21.03.2024 244/32-00-07-04 14/00186520), за січень 2024 року №24UA31U9 від 05.01.2024 року, №24UA43U1 від 08.01.2024 року, №24UA14U4 від 11.01.2024 року, №24UA13U5 від 11.01.2024 року, №24UA06U2 від 18.01.2024 року, №24UA07U1 від 18.01.2024 року, №24UA08U0 від 18.01.2024 року, №24UA09U0 від 18.01.2024 року, №24UA07U9 від 22.01.2024 року, №24UA15U5 від 22.01.2024 року, №24UA21U3 від 22.01.2024 року, №24UA40U3 від 23.01.2024 року, задекларовано по рядку 11.1. «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою» Декларації з ПДВ за січень 2024 року обсяги придбання у сумі 288 839 404 гривень та дозволений податковий кредит у сумі 57 767 881 гривень.

Суд зазначає, висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Ані до акту перевірки, ані до суду, відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що імпортований на митну територію України товар (феросилікомарганцю МНС17), згідно із вказаними митними деклараціями, є саме придбаним товаром у контрагента компанії «Stalmag SP.ZO.O».

Зі змісту акта перевірки вбачається, що за митними деклараціями №23UA05U2 від 30.12.2023 року, №23UA90U2 від 27.12.2023 року, №23UA16U0 від 25.12.2023 року, №24UA31U9 від 05.01.2024 року, №24UA43U1 від 08.01.2024 року, №24UA14U4 від 11.01.2024 року, №24UA13U5 від 11.01.2024 року, №24UA06U2 від 18.01.2024 року, №24UA07U1 від 18.01.2024 року, №24UA08U0 від 18.01.2024 року, №24UA09U0 від 18.01.2024 року, №24UA07U9 від 22.01.2024 року, №24UA15U5 від 22.01.2024 року, №24UA21U3 від 22.01.2024 року, №24UA40U3 від 23.01.2024 року, було здійснено повернення товару у режимі імпорту раніше експортованого товару за Контрактами купівлі-продажу від 03.03.2022 року №S2200734, від 01.03.2022 року №S2200726, від 05.04.2022 року №S2201009, від 01.03.2022 S2200722, від 11.03.2022 S2200776, на постачання феросилікомарганцю МНС17 нерезиденту STALMAG SP. Z O.O., Польща.

Судом досліджено надані до перевірки первинні документи щодо господарських взаємовідносин АТ «Нікопольський завод феросплавів» та компанії «Stalmag SP.ZO.O» та не встановлено придбання у нерезидента компанії «Stalmag SP.ZO.O» феросилікомарганцю МHC17.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні-квітні 2022 року між та нерезидентом компанією «Stalmag SP.ZO.O» (Польща) укладено контракти від 01.03.2022 S2200722, від 01.03.2022 року №S2200726, від 03.03.2022 року №S2200734, від 11.03.2022 S2200776, від 05.04.2022 року №S2201009.

Так, зазначеними Контрактами, укладеними між АТ «Нікопольський завод феросплавів» (продавець) та компанією «Stalmag SP.ZO.O» (Польща) (покупець), умовами яких визначено, що продавець зобов`язується продати, а покупець купити і оплатити феросплави, далі Товар, асортимент, кількість, ціна і якісні характеристики якого вказані в Додатках (Специфікаціях) до Контрактів, які є його невід`ємною частиною. Згідно з Додатків до вказаних Контрактів було здійснено поставку покупцю товару: Феросилікомарганцю МНС 17 (код УКТЗЕД ). Виробник і вантажовідправник: АТ «Нікопольський завод феросплавів».

Відповідно до Доповнення №14 від 07.12.2023 до Контракту купівлі-продажу від 01.03.2022 S2200722, Доповнення №12 від 07.12.2023 до Контракту купівлі-продажу від 01.03.2022 року №S2200726, Доповнення №19 від 07.12.2023 до Контракту купівлі-продажу від 03.03.2022 року №S2200734, Доповнення №10 від 07.12.2023 до Контракту купівлі-продажу від 11.03.2022 S2200776, Доповнення №10 від 07.12.2023 до Контракту купівлі-продажу від 05.04.2022 року №S2201009, АТ «Нікопольський завод феросплавів» (продавець), з одного боку, а компанія «Stalmag SP.ZO.O.», Польща, (покупець), з іншого боку, домовилися укласти Додаткові угоди до Контрактів про наступне:

«Враховуючи неможливість здійснення Покупцем подальшого продажу поставлених за цим Контрактом Товарів та, відповідно, неможливістю здійснення оплати Товару, Сторони, керуючись положеннями ст. 604 Цивільного кодексу України, домовились укласти цю Додаткову угоду до Контракту про новацію первісного зобов`язання на нове зобов`язання».

Сторони дійшли до згоди про заміну зобов`язання Покупця з оплати вартості партії поставленого Товару у відповідній кількості на умовах, передбачених контрактом (далі первісне зобов`язання), на нове зобов`язання.

Первісне зобов`язання припиняється з моменту підписання цієї Додаткової угоди Сторонами шляхом заміни його на нове зобов`язання, відповідно до якого покупець повертав продавцю Товар на умовах, передбачених цією Додатковою угодою до цього Контракту.

Відповідно до умов нового зобов`язання, Покупець зобов`язується здійснити повернення Товару Продавцю у відповідній кількості у такому самому стані, як він був отриманий Покупцем згідно Додатків до відповідних Контрактів, по митним деклараціям, на визначених між сторонами умовах.

В рамках даних доповнень Покупець повинен надати Продавцю наступні документи: копію накладної на залізничний транспорт/автотранспорт, оформлену при поверненні Товару, рахунок-проформу.

Сторони домовились, що всі витрати пов`язані з поверненням та доставлянням Товару до кордону України на умовах поставки DAP - залізнична станція Хрубешов/їзов - експорт Польсько-українського кордону виконуються за рахунок Покупця.

Листами STALMAG SP. Z О.О. повідомляло AT «Нікопольський завод феросплавів», що компанією STALMAG SP. Z 0.0 було здійснено повернення товару - Феросилікомарганець МнС17, що підтверджується залізничними накладними, актами приймання-передачі на повернення товару, рахунками, які наявні в матеріалах справи.

Встановлене не заперечується контролюючим органом.

Отже, згідно з вказаними контрактами з урахуванням додаткових угод до них, укладених між позивачем та його контрагентом (покупцем - нерезидентом компанією «Stalmag SP.Z O.O.»), відбулось повернення на митну територію України раніше експортованого покупцю товару (феросилікомарганець МНС17).

Наявними у справі митними деклараціями підтверджено ввезення на митну територію України саме феросилікомарганцю МНС17, виробником якого згідно з товаросупровідними документами є АТ «Нікопольський завод феросплавів».

Будь-яких договорів чи контрактів на підтвердження придбання позивачем у нерезидента - компанії «Stalmag SP.Z O.O.» феросплавної продукції, зокрема феросилікомарганцю МHC17, матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів не надано.

Наданими до перевірки первинними документами підтверджено, що нерезидент проводив повернення раніше поставленого на його адресу товару, а не постачання чи продаж феросилікомарганцю МНС17 на адресу позивача.

Суд зазначає, що пункт 188.1 ст. 188 ПК України передбачає, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів, водночас контролюючим органом необґрунтовано кваліфіковано повернення товару від покупця в митному режимі «імпорт» як придбання товару.

Тож, висновки відповідача про заниження АТ «Нікопольський завод феросплавів» бази оподаткування операцій з постачання товарів за цінами, нижчими ціни придбання таких товарів, у січні 2024 року, є помилковими, оскільки за наданими до суду документами, які були предметом оцінки контролюючого органу під час перевірки, позивач не здійснював продаж (постачання) раніше придбаного товару, а здійснив продаж (постачання) товару власного виробництва (феросилікомарганцю МНС17).

Зауваження відповідача щодо обраного позивачем митного режиму повернутого від нерезидента товару не доводять факту придбання позивачем у нерезидента феросилікомарганцю МНС17.

Відповідно до підпункту 14.1.21-1 пункту 14.1. статті 14 ПК України ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України (далі МК України).

За змістом пункту 4 частини першої статті 4 МК України, ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Митний режим - комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення (пункт 25 частини першої статті 4 МК України).

Повернення експортованих товарів в податковому та митному законодавстві регулюється наступними нормами.

Згідно із статтею 77 МК України реімпорт це митний режим, відповідно до якого товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України, випускаються у вільний обіг на митній території України зі звільненням від сплати митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, повернення експортованого товару є реімпортом.

У митний режим реімпорту, відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 МК України, можуть бути поміщені товари, які були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари:

а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту;

б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.

Відповідно до пункту 206.3 статті 206 ПК України операції із ввезення товарів у митному режимі реімпорту звільняються від оподаткування, крім операцій із ввезення відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 МК України, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою, визначеною підпунктом 94.1.1 пункту 194.1 статті 194 ПКУ, тобто за ставкою 20 відсотків.

Замість митної декларації для декларування у митний режим реімпорту упаковок, контейнерів, піддонів та транспортних засобів комерційного призначення використовуються документи, що підтверджують попереднє вивезення зазначених товарів за межі митної території України (частина восьма статті 79 МК України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що якщо товар був експортований і повернувся в Україну після спливу 6 місяців, то він не може бути оформлений за митним режимом реімпорту, а може ввозитись як звичайний імпорт.

У спірному випадку, шестимісячний термін для реімпорту минув, товар позивачем ввезено в Україну в режимі імпорту, що доводиться митними деклараціями за грудень 2023 року та січень 2024 року, відповідно до яких було здійснено повернення товару в режимі імпорту раніше експортованого товару за зазначеними контрактами.

З матеріалів справи вбачається, що не заперечено відповідачем, феросилікомарганець, повернутий позивачу на виконання умов вказаних контрактів з урахуванням додаткових угод до них, згідно з митними деклараціями в подальшому використовувався в оподатковуваних ПДВ в межах господарської діяльності позивача.

Сплата всіх митних платежів позивачем при митному оформленні повернутого товару не заперечується відповідачем.

Тож, зазначення позивачем режиму митного оформлення «імпорт», а не режиму «реімпорт» не вплинуло на сплату податків до бюджету України та відображення вказаних операцій у податковій звітності.

Отже, висновок контролюючого органу про те, що повернення раніше експортованого товару є поставкою імпортного товару є лише припущенням контролюючого органу.

Крім того, враховуючи, що повернення раніше експортованого товару на митну територію України розглядається як імпорт або реімпорт, до таких операцій застосовуються правила, встановлені ПК України для ввезення товарів.

Так, згідно з пункту 180.1 статті 180 та підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, а будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України є платником податку для цілей оподаткування податком на додану вартість.

Отже, при ввезенні товару на митну територію України, незалежно від його попереднього статусу (експорт), виникає податкове зобов`язання з ПДВ.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування (пункт 206.1 статті 206 Податкового кодексу України).

Таким чином, операція з імпорту товарів передбачає оплату та нарахування податку на додану вартість, який визначається з договірної вартості товару, та сплачується до або на дату подання вантажної митної декларації.

При цьому, перерахунок іноземної валюти в гривні для визначення бази оподаткування за імпортною операцією здійснюють за курсом НБУ на дату подання митної декларації.

Відповідачем не заперечується, що позивачем при ввезені товару, який повертався, було сплачено ПДВ в повному обсязі.

Повернення раніше експортованого товару в режимі імпорту фактично є зворотним процесом експорту, що призводить до перетину кордону України та оформлення ВМД (вантажної митної декларації) в режимі імпорту.

У разі повернення раніше експортованого товару постачальник складає на дату повернення товару, який був раніше експортований, розрахунок коригування (РК) до податкової накладної (ПН), що була складена на дату експорту товарів, шляхом зменшення податкових зобов`язань.

Аналізуючи положення статті 201 ПК України вбачається, що ця стаття стосується права платника податків на відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), що, хоча й пов`язане з експортом, але не стосується самого факту повернення товару.

Таким чином, позивач не зобов`язаний був визначати базу оподаткування зазначених операцій ПДВ на повернутий нерезидентом товар, оскільки повернення товару - це не об`єкт оподаткування, а підстава для коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту, що вже були нараховані, тож доводи відповідача в цій частині не прийнятні.

Крім того, контролюючим органом під час перевірки не було встановлено невідповідність рівня цін, за яким здійснювалася поставка вказаного товару власного виробництва, рівню звичайних цін на аналогічну продукцію.

Не надано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій у спірний період за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Щодо доводів контролюючого органу про обґрунтованість застосування по відношенню до Акціонерного товариства «Нікопольській завод феросплавів» положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, висновки контролюючого органу в цій частині ґрунтуються на тому, що Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 р., яким введено в дію Указ Президента України від 12.02.2025 р. № 81/2025 про застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які, згідно Єдиного державного реєстру, є вигодоодержувачами АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» ().

Враховуючи викладене, суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 200.4-1. статті 200 ПК України передбачено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.

Отже, для цілей застосування пункту 200.14-1 статті 200 Податкового кодексу України визначальним є встановлення обставин, які свідчать про застосування санкцій щодо однієї з наступних осіб: самого платника податку; засновників (учасників) платника податку (позивача); кінцевих бенефіціарних власників платника податку (позивача).

Відповідно до підпункту 14.1.241-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України термін "кінцевий бенефіціарний власник" вживається у значенні, наведеному в Законі України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Пунктом 30 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (Закон № 361) визначають, що:

кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція;

кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.

Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.

Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.

При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.

Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19.

Так, як встановлено судом, ОСОБА_1 є опосередкованим володільцем 24,7725% у статутному капіталі Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» через довірчого власника Прометеас Номіні Сервіс ЛТД; ОСОБА_2 є опосередкованим володільцем 24,7725 % у статутному капіталі Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» через довірчого власника Протіас Секретаріал ЛТД.

Таким чином враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зазначені фізичні особи не відповідають визначеному законом терміну «кінцевий бенефіціарний власник».

Згідно з вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.

Відтак, вказане, на переконання суду, не дає можливості підтвердити висновки податкового органу, що кінцевими бенефіціарними власниками АТ «НЗФ» є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд вказує, що в акті перевірки відповідач посилається виключно на відомості про наявність у фізичних осіб, щодо яких прийняті рішення про застосування санкцій, права власності на 24,7725 % в статутному капіталі позивача, що, відповідно до визначень, наведених в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" є меншим за необхідні для 25 % статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.

Відтак, суд доходить висновку, що під час судового розгляду відповідачем не надано жодних доказів того, що фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають визначеним законом ознакам кінцевого бенефіціарного власника позивача, що вказує на необґрунтованість висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки.

За таких обставин, висновки перевірки про завищення АТ «Нікопольський завод феросплавів» від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 013 948 гривень та, як наслідок, про необхідність складання та реєстрації в ЄРПН податкової накладної на вказану суму, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, висновки контролюючого органу про порушення АТ «Нікопольський завод феросплавів» п. п. в) п. 200.14 ст. 200 ПКУ, внаслідок чого АТ «НЗФ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року в сумі 57 767 881 гривень також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 27.06.2025 № №000/405/32-00-07-08, №000/401/32-00-07-08 та №000/404/32-00-07-08, винесені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тож не відповідають частині другій статті 2 КАС України, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

У відповідності до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належні докази на підтвердження законності спірних податкових-повідомлень рішень.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у сумі 30280,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 30280,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) до СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС ПО РОБОТІ З ВЕЛИКИМИ ПЛАТНИКАМИ ПОДАТКІВ (49600, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 57 ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000/405/32-00-07-08 від 27.06.2025 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000/401/32-00-07-08 від 27.06.2025 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000/404/32-00-07-08 від 27.06.2025 року.

Стягнути з СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС ПО РОБОТІ З ВЕЛИКИМИ ПЛАТНИКАМИ ПОДАТКІВ (49600, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 57 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 30280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 жовтня 2025 року.

Суддя В.В. Горбалінський