Справа № 520/28559/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

29 жовтня 2025 року Справа № 520/28559/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - представник ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення по справі № 520/28559/21, в якій просить суд:

- Встановити такий спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №520/28559/21 в частині зобов`язання Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року, а саме: зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області провести повторний розрахунок та виплатити середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 по 17.04.2025 року, усунувши допущені під час розрахунку порушення шляхом:

- визначення базового періоду для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення червень та липень 2021 року;

- визначення сум нарахувань для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення без виключення сум відрахування на податки;

- врахування додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану та матеріальної допомоги для оздоровлення, а також із врахуванням іншого збільшення розмірів грошового забезпечення особам, які обіймали посаду заступника начальника управління начальника організаційно- методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області у період з 13.03.2022 по 17.04.2025;

- Зобов`язати боржника здійснити доплату різниці між фактично виплаченими та належними до сплати сумами середньомісячного грошового забезпечення.

В обґрунтування поданої заяви вказано, що на теперішній час рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року по справі №520/28559/21 відповідачем по справі не виконано в повному обсязі, що є підставою для зміни порядку та способу його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно із положеннями п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи заяви та заперечень проти неї, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволений у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 27.07.2021 за № 392 о/с в частині переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Визнано протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у вигляді звільнення з посади заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) поновити полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління начальника організаційно- методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Судове рішення набрало законної сили 22.07.2025

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 року апеляційну скаргу ГУНП в Харківській області залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі № 520/28559/21 без змін.

На виконання рішення від 17.04.2025 року Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи, які були подані ОСОБА_1 до виконання у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні знаходяться декілька виконавчих листів щодо виконання Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 року.

Зокрема, виконавче провадження №78952254 стосовно зобов`язання Головне управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

Крім того, 19 вересня 2025 року, ГУНП у Харківській області було виплачена 592 145,98 грн. на користь ОСОБА_1 в якості виконання Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 року в частині зобов`язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

Для з`ясування обставин та підстав які вплинули на розрахунок середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 520/28559/21, було направлено відповідний адвокатський запит №107/з від 21.09.2025 року.

Листом ГУНП в Харківській області № від 07.10.2025 року було повідомлено ОСОБА_1 , що розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 520/28559/21 з 13.03.2025 по 17.04.2025 становить 592 145,98 грн. (з урахуванням виплаченого середнього заробітку за 04.2022 в сумі 16985,40 грн) розрахунок якого вказаний у відповідних довідках.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що розрахований та виплачений ГУНП в Харківській області розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 520/28559/21 не відповідає реальним обставинам та нормам законодавства, а саме Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.95 р. №100.

Зокрема, заявник посилається на те, що ГУНП в Харківській області під час нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року неправильне визначення базовий період для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення, розрахунок проведено із «чистих» виплат (після утримання ПДФО і військового збору), посадовий оклад і складові грошового забезпечення під час виконання рішення суду визначені для іншої посади, не враховано додаткової винагороди та матеріальної допомоги для оздоровлення.

Не погоджуючись з таким виконанням рішення суду по справі № 520/28559/21, заявник - ОСОБА_1 звернувся з даною заявою до суду.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, з аналізу вищевикладеної норми вбачається, що остання пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Суд зазначає, що вищенаведені норми не дають чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці заявлених обставин.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду боржником, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Також суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із приписами ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 N 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Суд зазначає, що приписами Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

При цьому, суд зазначає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.96 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 840/3112/18.

Враховуючи обставини необхідності обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо нарахування та виплати середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.95 р. №100.

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 2 п. 3 Порядку № 100, суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому при вирахуванні середньомісячної суми грошового забезпечення треба визначати зазначену суму без утримання цього податку та збору. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 11.01.2024 року суми нарахованого грошового забезпечення за січень 2022 року дорівнює 18 437,03 грн., а за лютий 2022 року дорівнює 17 938,76 грн.

Однак, ГУНП у Харківській області визначено такі суми грошового забезпечення які відображено у довідці № 1317 від 21.09.2025 року, з вирахуванням податків, а саме за січень 2022 року дорівнює 16 816,94 грн., а за лютий 2022 року дорівнює 14 323,28 грн.

Крім того, треба зазначити, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 було визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Харківській області від 27.07.2021 за № 392 о/с в частині переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області.

Зобов`язано ГУНП поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Зобов`язано ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 по 17.04.2025.

Однак, ГУНП в Харківській області було складено довідку про доходи №1317 від 21.09.2025 року щодо займаної посади заступника начальника районного відділу поліції начальника СВ, однак рішенням від 17.04.2025 року зобов`язано ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Отже, у лютому та січні 2022 року ОСОБА_1 виплачувалось грошове забезпечення як заступнику начальника районного відділу поліції начальника СВ, а не заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області, тобто за тією посадою на яку було поновлено, у зв`язку з чим для правильного розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повинно братись останні два місяці в яких ОСОБА_1 було виплачено грошове забезпечення відповідній посаді.

Отже, розраховане середньомісячне грошове забезпечення яке зазначено у довідці № 1317 від 21.09.2025 року не відповідає встановленому Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.95 р. №100, оскілки розраховано за посадою заступника начальника районного відділу поліції начальника СВ у період січень та лютий 2022 року, а не за останні два місяці в яких ОСОБА_1 виплачувалось грошове забезпечення за посадою заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області, а також середньомісячне грошове забезпечення вираховувалось з фактично виплачених коштів а не нарахованих, тобто з вирахуванням ПДФО та військового збору, що також суперечить Порядку. Судом також береться до уваги посилання заявника на те, що при розрахунку середньомісячного грошового забезпечення яке підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, ГУНП в Харківській області взагалі не було взято до уваги нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення.

Однак, суд відхиляє доводи заявника стосовно врахування додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану та матеріальної допомоги для оздоровлення при розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пп. «б» абз. 1 пункту 4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Таким чином, вбачається, що матеріальна допомога є одноразовою виплатою, а додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168, що також має тимчасовий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, яка виплачується на період дії воєнного стану, право на отримання якої, пов`язано не тільки із статусом поліцейського, а із безпосереднім виконанням повноважень поліції, і які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

З огляду на зазначене, при розгляді поданої позивачем заяви суд не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, яке не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом встановлення правильного порядку нарахування та виплати середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Встановлення такого способу виконання, про який просить позивач, направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Одночасно суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 року по даній справі в частині зобов`язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої позивачем заяви про зміну способу та порядку виконання рішення та наявність підстав для її часткового задоволення відповідно до статті 378 КАС України в частині зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області провести повторний розрахунок та виплатити середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 по 17.04.2025 року, усунувши допущені під час розрахунку порушення шляхом визначення базового періоду для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення червень та липень 2021 року, визначення сум нарахувань для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення без виключення сум відрахування на податки та врахування під час розрахунку розрахунку середньомісячного грошового забезпечення матеріальну допомогу для оздоровлення.

Керуючись статтями 241, 243, 254, 255, 294, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення по справі № 520/28559/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити частково.

Змінити спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №520/28559/21.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області провести розрахунок та виплату середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 по 17.04.2025 року, з врахуванням визначення базового періоду для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення червень та липень 2021 року та визначення сум нарахувань для розрахунку середньомісячного грошового забезпечення без виключення сум відрахування на податки.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Заічко О.В.