Справа № 158/3221/25
Суддя: Сіліч Ю. Л.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/3221/25
Провадження № 2-а/0158/105/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання - Оніщук Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення
В С Т А Н О В И В
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23.10.2025 року співробітниками УСР в м. Києві ДСР НП України було виявлено громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проведеною перевіркою встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 прибув до України у 2017 році.
23.10.2025 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про його примусове видворення з України.
Цього ж дня, за порушення правил перебування іноземних громадян на території України, працівниками ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, а також затримано останнього для з`ясування причин та обставин правопорушення у порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Посилаючись на те, що відповідач перебуває на території України незаконно (відсутні будь-які чинні дозвільні документи), статус біженця або ж особи, яка потребує додаткового захисту - відсутній, просить винести рішення про затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.10.2025 року прийнято до розгляду адміністративний позов, відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.
24.10.2025 року представником відповідача адвокатом Житковою А.С. до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає. Вказує, що першочергово, громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземних громадян на території України 21.05.2024 року. Цього ж числа, позивачем, відносно відповідача, було прийнято рішення про його примусове видворення з України, яке в подальшому Ківерцівським районним судом Волинської області від 11.12.2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 року, визнано протиправним та скасовано. Вищевказаним рішенням підтверджено наявність міцних соціальних зв`язків на території України (проживання у однією сім`єю у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 та народження спільної дочки ОСОБА_3 ). Крім того, зазначає, що особу відповідача - громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифіковано.
Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять рішення про примусове повернення громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або інформацію про його прийняття.
Посилаючись на вищевикладене, в задоволенні позову просить відмовити.
Представник позивача Хоржевський Д.Е., в судове засідання не з`явився. В телефонному режимі повідомив суд про не можливість участі в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, через відключення електроенергії.
Представник відповідача громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 адвокат Житкова А.С., в судове засідання не з`явилась. До суду подала заяву про проведення судового засідання у її відсутності. Проти задоволення позову заперечує.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 23.10.2025 року було затримано Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, що підтверджується протоколом МКМ №000529 від 23.10.2025 року.
Цього ж числа, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.10.2025 року відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території Україні.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Згідно із ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року №353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22 січня 2018 року №38/77).
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) регламентовано право на повагу до приватного і сімейного життя, що включає й право на громадянство та вибір місця проживання.
Стаття 13 Загальної декларації прав людини регламентує кожній людині право вільно пересуватись і обирати собі місце проживання в межах кожної держави.
У статті 1 Конвенції сторони зобов`язалися гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією. Конвенційні гарантії, в даному випадку, належать всім, а не тільки громадянам. Дії держави, пов`язані з контролем перебування іноземців на своїй території можуть призводити до порушення цих гарантій.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці щодо цієї категорії спорів неодноразово наголошував, що у випадку підтвердження того, що відносини, про порушення яких заявляє особа, охоплюються поняттям сімейного чи приватного життя, то слід застосовувати так званий трискладовий тест, тобто - «чи відбувалося втручання згідно із законом? чи переслідувало таке втручання законну мету? чи було таке втручання необхідним у демократичному суспільстві?».
При цьому необхідність втручання в демократичному суспільстві встановлюється шляхом врівноваження інтересів держави з правами особи. Держава не може обґрунтовувати втручання відносними термінами такими як «корисно», «розумно» чи «бажано», а повинна продемонструвати наявність нагальної суспільної необхідності. Необхідність в демократичному суспільстві також вимагає пропорційності законній меті, що переслідується. При здійсненні такого втручання в особи має бути можливість скористатися процедурними гарантіями для оскарження рішення, зокрема щодо того чи бралися під час прийняття рішення до уваги інтереси особи, захищені статтею 8 Конвенції.
ЄСПЛ не заперечує того, що повернення чи видворення, як такі можуть відповідати законній меті регулювання міграції, однак підкреслює, що такі заходи повинні застосовуватися пропорційно до права особи на приватне та сімейне життя.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом з цим, з долучених представником відповідача адвокатом Житковою А.С. до матеріалів справи письмових доказів, зокрема, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 року, судом встановлено, що особу відповідача належним чином ідентифіковано та встановлено його належність до громадянства Республіки Вірменія.
Вказаним рішення також встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 , починаючи з 2017 року проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . За час спільного проживання у них народилася дитина - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З огляду на викладене, суд не бере до уваги твердження представника позивача щодо необхідності ідентифікації іноземця, а вважає, що є необхідність виключно у документації відповідача, оскільки дані про іноземця відомі, а проблематика існує лише в отриманні документа, який би надав право виїзду з України.
Також суд звертає увагу на те, що органом міграційної служби не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для прийняття рішення про примусове видворення, передбачених частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 попередньо приймалось рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Враховуючи наявність у громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 міцних родинних зв`язків на території України та постійного місця проживання, беручи до уваги те, що його особу ідентифіковано, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 288, 289 КАС України, суд -
У Х В А Л И В
В задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А; );

Відповідач: громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача Житкова Алевтина Сергіївна, адреса: вул. Ніла Хасевича, 7, м. Луцьк, Волинської області.

Повний текст рішення складений 29.10.2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч