Справа № 520/17980/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 р. № 520/17980/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,0грн. за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової винагороди у розмірі 70000,0грн. за кожні 30 днів за період з 01.04.2024 по 30.06.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 депонованих коштів у розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів виконання бойових завдань за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 відповідно до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2024 № 419;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 депоновані кошти в розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування.

В обґрунтування позовних позивач зазначив, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 з 20.07.2023. На даний час військова частина НОМЕР_2 розформована, правонаступником її є військова частина НОМЕР_1 . В період з 28.02.2024 по 30.06.2024 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. 30 червня 2024 року позивач одержав вогнепальне поранення, множинні вогнепальні осколкові поранення під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини. З 30.06.2024 по 09.08.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я. Позивач зазначив, що за період проходження служби він не отримав у повному обсязі грошове забезпечення, яке підлягало нарахування та виплаті йому. Так, у липні 2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату додаткової винагороди відповідно до закону за період служби з 01.04.2024 по 30.06.2024, проте у відповідь на рапорт в/ч НОМЕР_2 повідомила позивача, що у вказаний період позивач виконував бойові завдання, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні командирів інших військових частин, а тому виплати на даний час здійснити неможливо у зв`язку із відсутність підтверджуючих підстав виконання бойових завдань. Позивач повторно звернувся із рапортом, проте листом від 16.09.2024 № 68/ФЕС в/ч НОМЕР_2 повідомила позивача про те, що йому виплачені всі належні кошти за спірний період. Також, повідомлено про те, що додаткова винагорода на лікування не нараховувалась, у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження лікування та відсутністю рапорту командира. Крім того, листом від 23.01.2025 №4820/ФЕС/33 позивачу повідомлено, що що в жовтні 2024 року йому депоновано 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування у зв`язку із тим, що позивач не повернувся з відпустки та самовільно 09.09.2024 залишив військову частину. Вважає такі дії відповідача не ґрунтуються на приписах постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та на приписах Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018, а отже вважає, що має право на отримання виплат. Позивач, не погоджуючись із діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно якого зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2024 № 521 проведено службове розслідування за фактом неповернення до розташування військової частини після відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 . Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2025 № 26 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Таким чином, підстав для поновлення виплат позивачу не виникає, оскільки з 09.09.2024 позивач до розташування військової частини не повернувся. Крім того, позивач не надав доказів у підтвердження стаціонарного лікування, а надав лише докази звернень до медичних установ за консультацією. Крім того, відсутні факти виконання бойових (спеціальних) завдань, а тому і підстав для нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів виконання таких завдань у в/ч НОМЕР_2 не було. У зв`язку із чим, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У період з 19.08.2025 по 29.09.2025 суддя Ольга Горшкова перебувала у щорічній відпустці та у відрядженні, відтак розгляд справи відбувається з урахуванням вказаних днів.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом від 20.07.2023 № 3 сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення на посаді командира взводу зв`язку військової частини НОМЕР_2 .

Як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.06.2024 № 184 ОСОБА_1 наказано вважати таким, що брав участь безпосередньо у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в смузі відповідальності оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та вибув зі складу сил та засобів у зв`язку із пораненням 30.06.2024.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.07.2024 № 205 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку із отриманням поранення або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи о їх повернення) увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 із 21.07.2024 старшого сержанта ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 № 224 старшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього командира першого піхотного відділення третього піхотного взводу другої піхотної роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , який вважався таким, щоо з 30.06.2024 перебуває на лікуванні після поранення та був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким що з 10.08.2024 перебуває у відпустці за станом здоров`я терміном 30 діб.

Судом встановлено, що серпні 2024 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 із рапортом про виплату недоотриманої додаткової винагороди у розмірі 210 тисяч гривень за час перебування в зоні бойових дій з 01.04.2024 по 30.06.2024.

Листом від 20.08.2024 № 1980 військова частина НОМЕР_2 повідомила позивача про те, що в період з 01.04.2024 по 30.06.2024 ОСОБА_1 виконував бойові завдання (накази) перебуваючи в оперативному підпорядкуванні командирів інших військових частин, а тому здійснити зазначені виплати не можливо, оскільки у в/ч НОМЕР_2 відсутні підтверджуючі підстави наявності сумарно обчислених 30 днів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.09.2024 № 258 старшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що 09.09.2024 не повернувся з відпустки за станом здоров`я та самовільно залишив військову частину. Призупинено нарахування грошового та інших видів забезпечення з 09.09.2024.

Позивач звернувся до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 із скаргою про неотримання грошового забезпечення та інших виплат за квітень, травень, червень 2024 року.

Листом від 16 вересня 2024 року військова частина НОМЕР_2 повідомлено позивача, що згідно картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 йому було нараховано та виплачено всі належні кошти за квітень 2024 року (включаючи допомогу на оздоровлення), за травень 2024 року, за червень 2024 року. Щодо виплати додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення, старший сержант ОСОБА_1 не надав до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 підтверджуючі документи, що він дійсно перебував на довготривалому лікуванні у зв`язку із пораненням.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 26 старшого сержанта ОСОБА_1 з 11 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу частин та всіх видів забезпечення. З 10 вересня 2024 року знято з котлового забезпечення.

Крім того, листом від 23.01.2025 №4820/ФЕС/33 позивачу повідомлено, що що в жовтні 2024 року йому депоновано 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування у зв`язку із тим, що позивач не повернувся з відпустки та самовільно 09.09.2024 залишив військову частину.

Позивач неодноразово звертався із рапортами до відповідача про виплату усіх належних сум грошового забезпечення, проте вказаних дій відповідачем вчинено не було, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо нарахування одноразової винагороди в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів виконання бойових завдань за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 відповідно до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2024 № 419, суд зазначає наступне.

На підставі частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по цей час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, у відповідних редакціях, чинних на період спірних правовідносин).

Пункт 1 1-1. Установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, …, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;

1-1. Установити, що на період воєнного стану (п. 1-1 у редакції, чинній станом на день виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ):

військовослужбовцям Збройних Сил, …, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260, у редакції наказу Міністерства оборони № 339 від 21.05.2024 - застосовується з 01 квітня 2024 року).

XXXVII. Особливості виплати одноразової винагороди на період дії воєнного стану.

1. На період воєнного стану військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань:

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно;

на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;

на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій;

на території противника.

Підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій або бойове донесення;

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу.

Інформацію про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань у минулому місяці відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців, до 05 числа поточного місяця в установленому законодавством порядку.

Військовослужбовцям, які вибувають до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу частини та мають менше 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась, інформація про такі дні зазначається у наказі командира військової частини (установи, організації).

Виплата одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частин (установ, організацій).

Накази про виплату одноразової винагороди особовому складу, у якого право на отримання одноразової винагороди настало у минулому місяці, видаються до 05 числа поточного місяця на підставі:

даних обліку днів для виплати одноразової винагороди, які підтверджують наявність сумарно обчислених 30 днів виконання завдань військовослужбовцями в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась;

інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної у витязі з наказу командира військової частини (установи, організації) за попереднім місцем проходження служби військовослужбовця;

інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної військовою частиною (установою, організацією), до якої для виконання завдань був відряджений військовослужбовець.

Підготовка проектів наказів для здійснення виплати одноразової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.

У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.

Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.

Спірним питанням у даній справі є виплата позивачу одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання певних завдань, що передбачена п.1-1 Постанови № 168.

Поряд із цим з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу виплачувалася додаткова винагорода у розмірі до 100000,00 грн, що також передбачена п.1-1 Постанови № 168, і що не заперечується сторонами.

Для правильного вирішення цього спору суду необхідно з`ясувати правову природу одноразової винагороди та її відмінності від додаткової винагороди, обидві з яких передбачені п.1-1 Постанови № 168.

Так виплата додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн, здійснюється тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.

Натомість виплата одноразової винагороди здійснюється у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Таким чином, одноразова винагорода виплачується додатково до винагороди у розмірі 100000,00 грн у разі дотримання вимог, що ставляться для виплати до винагороди у розмірі 100000,00 грн та за умови виконання бойових (спеціальних) завдань у певних локаціях.

Відповідно завданням суду є встановити чи виконував позивач такі завдання у світлі особливостей доказування в адміністративному судочинстві.

У цьому контексті необхідно наголосити на нормі частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач зазначив, що в період з 01.04.2024 по 30.06.2024 ОСОБА_1 виконував бойові завдання (накази) перебуваючи в оперативному підпорядкуванні командирів інших військових частин.

Отже, відповідач не заперечує факт участі позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань у певних локаціях, натомість посилається виключно на відсутність документального підтвердження.

Натомість, наявні у справі докази, надані відповідачем, свідчать, що позивач має право не лише на додаткову винагороди у розмірі 100000,00 грн, а й на одноразову винагороду в розмірі 70000 грн.

При цьому, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2024 № 128, виданого на підставі довідки в/ч НОМЕР_3 № 3436кл/вих. від 04.05.2024 у період з 01.04.2024 по 30.04.2024 старший сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь особи у бойових діях або здійсненні заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо у районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 618дск/ОУВ від 14.02.2024, бойове розпорядження 142 опб №6/25/519кп/дск від 14.02.2024, бойове розпорядження 24 омбр № 280 від 15.02.2024, бойове розпорядження 24 омбр № 339 від 27.02.2024, бойове розпорядження НОМЕР_4 омбр № НОМЕР_5 від 28.02.2024, бойове розпорядження НОМЕР_4 омбр № 454 від 18.03.2024.

Також, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2024 № 159, виданого на підставі довідки в/ч НОМЕР_3 № 3979кп/вих. від 04.06.2024 у період з 01.05.2024 по 31.05.2024 старший сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь особи у бойових діях або здійсненні заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо у районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 618дск/ОУВ від 14.02.2024, бойове розпорядження 142 опб №6/25/519кп/дск від 14.02.2024, бойове розпорядження 24 омбр № 280 від 15.02.2024, бойове розпорядження НОМЕР_4 омбр № 339 від 27.02.2024, бойове розпорядження НОМЕР_4 омбр № НОМЕР_5 від 28.02.2024, бойове розпорядження НОМЕР_4 омбр № 454 від 18.03.2024.

Крім того, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2024 № 159, виданого на підставі довідки в/ч НОМЕР_3 № 4654кп/вих. від 05.07.2024, довідки в/ч НОМЕР_6 № 189 від 05.07.2024, довідки в/ч НОМЕР_7 № 815/890 від 01.07.2024, рапортом 2 піхоти роти № 3655/1 від 02.07.2024, бойового розпорядження в/ч НОМЕР_2 № 30/4 від 29.06.2024 у період з 01.06.2024 по 30.06.2024 старший сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь особи у бойових діях або здійсненні заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо у районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Підстава: бойове розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 3849т/оту від 28.06.2024, бойове розпорядження в/ч №30 від 29.06.2024, бойове розпорядження в/ч НОМЕР_2 №30/1 від 29.06.2024.

Вказані відомості підтверджуються Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 16.08.2024 №1937 виданою в/ч НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової додаткової винагороди відповідно п. 1-1 Постанови № 168 у розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, за періоди з 01.04.2024 по 30.06.2024 (включно).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових 01.04.2024 по 30.06.2024.

Щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 30.06.2024 ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання, безпосередньо у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в смузі відповідальності оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Як зазначив позивач та не заперечив відповідач, за період 10.08.2024 по 08.09.2024 йому не виплачувалась грошова допомога, оскільки позивач не надав доказів у підтвердження стаціонарного лікування, а надав лише докази звернень до медичних установ за консультацією.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (Постанова №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відтак, Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1, у розмірі 100000 гривень, а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 № 224 старшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього командира першого піхотного відділення третього піхотного взводу другої піхотної роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , який вважався таким, що з 30.06.2024 перебуває на лікуванні після поранення та був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким що з 10.08.2024 перебуває у відпустці за станом здоров`я терміном 30 діб.

Підставою для видання вищевказаного наказу були: рапорт старшого сержанта ОСОБА_1 від 09.08.2024 № 4646, довідка позаштатної військово-лікарської комісії від 09.08.2024 № 1021 та виписний епікриз від 09.08.2024 № 1730.

Факт отримання поранення позивачем пов`язане із захистом Батьківщини та не спростовується відповідачем.

У період з 30.06.2024 по 03.07.2024 у КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №22735 від 03.07.2024; 04.07.2024 по 19.07.2024 у ДОЗ К.ОДА ВОКЛ ім.М.І.Пирогова, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №16556 від 19.07.2024; 19.07.2024 по 09.08.2024 у ВМР ТП в/ч НОМЕР_8 , що підтверджується виписним епікризом №1730 від 09.08.2024.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у відпустці для лікування після тяжкого поранення відповідно до довідки позаштатної військово-лікарської комісії від 09.08.2024 № 1021 та виписний епікриз від 09.08.2024 № 1730.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що належним способом порушених прав позивача буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024.

Щодо виплати депонованих коштів у розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пунктів 1.8, 4.3 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України", командир військової частини зобов`язаний забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу у встановлені законодавством терміни. У разі надходження коштів на виплату грошового забезпечення пізніше встановленого законодавством терміну виплати протягом трьох днів після їх надходження, але не пізніше останнього дня місяця.

Виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюється за місцем штатної служби (перебування та фінансовому та інших видах забезпечення).

Виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати особовому складу здійснюються готівкою за розрахунково-платіжними відомостями, видатковими касовими ордерами або шляхом зарахування коштів на карткові рахунки в порядку і розмірах, передбачених законодавством.

Для виплати грошового забезпечення, заробітної плати та здійснення інших виплат особовому складу через карткові рахунки військова частина укладає відповідний договір з банківською установою (установами).

Підтвердженням виплати грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат (у тому числі через карткові рахунки) є розрахунково-платіжна відомість (реєстр про зарахування коштів на карткові рахунки), видатковий касовий ордер з підписом особи про отримання коштів.

Військовослужбовці та працівники, які отримують грошове забезпечення, заробітну плату та інші виплати готівкою, розписуються в розрахунково-платіжних відомостях (видаткових касових ордерах) про його (її, їх) отримання.

Видача готівки з каси військової частини здійснюється тільки особі, зазначеній у видатковому документі.

В особливий період у разі неможливості отримання військовослужбовцем грошового забезпечення під час участі в бойових діях та операціях за рапортом грошове забезпечення виплачується членам сім`ї, зазначеним у пункті 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у такі способи: готівкою (через касу військової частини); поштовим переказом (з оплатою цих послуг за рахунок військової частини); зарахуванням на картковий рахунок.

Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

Зарахування на грошове забезпечення військовослужбовців, які прибули у військову частину, та виключення їх з грошового забезпечення оформлюються наказом командира військової частини.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою військовослужбовцю Збройних Сил України ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження військової служби у розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування.

Як зазначив представник відповідача підставою для припинення виплат став наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 258 від 12.09.2024 про призупинення грошового та інших видів забезпечення з 09.09.2024 у зв`язку із неповерненням з відпустки за станом здоров`я.

Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Частиною 1 статті 11 КК України передбачено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 407 КК України визначено склад злочину, за який передбачено покарання в разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Так, ч.1-5 ст.407 Кримінального кодексу України передбачено, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, - караються триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, - караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до вимог ч.1-4 ст.409 КК України ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби, підроблення документів чи іншого обману - карається триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк.

Відмова від несення обов`язків військової служби - карається позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Разом з тим, ст.2 КК України визначає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 КПК України).

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

Поряд із тим, не повернення військовослужбовця до військової частини не скасовує його право на отримання грошового забезпечення за періоди, коли він фактично ніс службу. Грошове забезпечення виплачується за фактичний період служби, а не за той, що був пропущений через самовільне залишення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи, що позивачу так і не було здійснено виплату нарахованого йому грошового забезпечення у розмірі 2190,35 грн та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 депонованих коштів у розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування підлягають задоволенню, а поновлення порушених прав позивача здійснити шляхом зобов`язання відповідача виплатити вищевказані суми.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України Міністерства оборони України (код НОМЕР_10 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,0грн. за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 10.08.2024 по 08.09.2024.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової винагороди у розмірі 70000,0грн. за кожні 30 днів за період з 01.04.2024 по 30.06.2024;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів виконання бойових завдань за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 відповідно до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2024 № 419.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 депонованих коштів у розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 депоновані кошти в розмірі 2190,35 грн грошового забезпечення та 127096,78 грн додаткової винагороди за лікування.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга Горшкова