Справа № 460/10843/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2025 року м. Рівне №460/10843/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 15.06.1989 по 12.03.1991; з 13.03.1991 по 25.03.1994; з 14.08.1998 по 20.07.1999; з 02.09.1999 по 31.12.2003, записи про які наявні у його трудовій книжці, та здійснити з 01.03.2025 пов`язаний з цим перерахунок пенсії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами пенсійної справи в електронному кабінеті пенсіонера виявив, що частина періодів його роботи щодо яких наявні записи у трудовій книжці, зокрема періоди зайнятості: 15.06.1989 - 12.03.1991; 13.03.1991 по 25.03.1994; 14.08.1998 по 20.07.1999; 02.09.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 10.06.2011 не зараховані відповідачем до його страхового стажу. У підсумку, до загального страхового стажу позивача фактично не зараховано біля 18 років, що може впливати на розмір отримуваної ним пенсії. 26.02.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування цих періодів роботи до його страхового стажу. Листом від 27.03.2025 у здійсненні відповідного перерахунку було відмовлено, з підстав порушення роботодавцями порядку здійснення записів до трудової книжки. Позивач вказує, що як працівник, не повинен зазнавати негативних наслідків, через порушення роботодавцем правил здійснення запису про переведення працівника. Нездійснення роботодавцем під час внесення до трудової книжки запису про переведення працівника, окремих записів про його звільнення та про прийняття на роботу, не може бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до його страхового стажу, які в решті, виконані у відповідності до вимог законодавства. Вказує, що записи у його трудовій книжці, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт його роботи у спірні періоди. Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); відповідачу встановлено строк на подання відзиву.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечення відповідач зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 15.06.1989 по 12.03.1991 та з 13.03.1991 по 25.03.1994 оскільки в трудовій книжці (дата заповнення трудової книжки 24.12.1974), не коректно відображено звільнення та працевлаштування Ровенським обласним центром «АвтоВАЗтехобслуговування та АТ «Горинь-сервіс ЛАДА» відповідно, що є порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. За доданими документами підстав для зарахування періоду з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003, немає, оскільки записи про такі періоди роботи внесені у трудову книжку з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за позивача у такі періоди роботи. Періоди з 01.01.2004 по 10.06.2011 не зараховані, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за позивача роботодавцем ПТ «ПАХТА». Згідно з записами трудової книжки позивач з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 10.06.2011 працював на ПТ «ПАХТА». Відповідач зазначає, що трудовий стаж стає страховим виключно за умови сплати страхових внесків. Вказує, що відповідальність за несплату страхових внесків частково покладається і на позивача, оскільки він має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, та оскаржувати в установленому законодавством порядку дії страхувальник. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 29.09.2016 отримує пенсію за віком, розмір якої визначено згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страховий стаж позивача становить 18 років 4 місяці 19 днів.

26.02.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування періодів роботи з 15.06.1989 по 12.03.1991, з 13.03.1991 по 25.03.1994, з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 10.06.2011 до його страхового стажу.

Листом від 27.03.2025 у здійсненні відповідного перерахунку було відмовлено, з підстав порушення роботодавцями порядку здійснення записів до трудової книжки. Відповідач повідомив що до страхового стажу позивача дійсно не зараховано періоди його роботи:

- з 15.06.1989 по 12.03.1991 та з 13.03.1991 по 25.03.1994 оскільки в трудовій книжці не коректно відображено звільнення та працевлаштування Ровенським обласним центром «АвтоВАЗтехобслуговування та АТ «Горинь-сервіс-ЛАДА» відповідно, що є порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003 оскільки записи про такі періоди роботи внесені Приватним Товариством «Пахта» у трудову книжку з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за Позивача у такі періоди роботи,

- з 01.01.2004 по 10.06.2011 оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату роботодавцем ПТ «ПАХТА» страхових внесків за працівника.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 15.06.1989 по 12.03.1991; з 13.03.1991 по 25.03.1994; з 14.08.1998 по 20.07.1999; з 02.09.1999 по 31.12.2003, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV).

Частина 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі за текстом Закон № 1788-XII), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі за текстом Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано до загального стажу періоди його роботи згідно трудової книжки: з 15.06.1989 по 12.03.1991 та з 13.03.1991 по 25.03.1994 оскільки в трудовій книжці не коректно відображено звільнення та працевлаштування Ровенським обласним центром «АвтоВАЗтехобслуговування та АТ «Горинь-сервіс-ЛАДА» відповідно, що є порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003 оскільки записи про такі періоди роботи внесені Приватним Товариством «Пахта» у трудову книжку з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача періоди його роботи з тих підстав, що в трудовій книжці не коректно відображено звільнення та працевлаштування, а також записи у трудову книжку внесено з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про його роботу, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували трудову діяльність позивача відповідач не надав.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про перерахунок пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. При цьому, відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

На переконання суду, відповідачами не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов до переконання, що відмова відповідача в зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи позивача згідно трудової книжки з підстав зазначених у листі від 27.03.2025, є не обґрунтованою.

Стосовно не зарахованого періодів роботи з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що з 01.01.2004 набрали чинності положення Закону №1058-ІV і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Саме з 01.01.2004 законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, з 14.08.1998 по 20.07.1999, з 02.09.1999 по 31.12.2003 позивач був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату, з якої мали сплачуватися страхові внески, а відтак мав статус застрахованої особи.

У той же час, внаслідок невнесення відповідних відомостей на виконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків у систему реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач наразі позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у вищезгаданий період.

Суд відмічає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тобто, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, відтак наявність заборгованості роботодавця по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17.

Суд вкотре зазначає, що неналежний порядок видачі або заповнення документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржувана поведінка відповідача, яка пов`язана з безпідставною відмовою зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди, є протиправною, а належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи та здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із зарахуванням таких періодів.

При цьому, на переконання суду, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Вирішуючи питання щодо строку перерахунку пенсії, суд враховує, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Отже, оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо зарахування стажу 26.02.2025, то позивач має право на перерахунок пенсії з 01.03.2025, тобто з 1 числа місяця наступного за місяцем звернення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності оскарженої поведінки.

Натомість докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимог, та не були спростовані відповідачем.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи результати судового розгляду справи, суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 15.06.1989 по 12.03.1991; з 13.03.1991 по 25.03.1994; з 14.08.1998 по 20.07.1999; з 02.09.1999 по 31.12.2003 відповідно до записів у трудовій книжці та здійснити пов`язаний з цим перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.О. Дорошенко