Справа № 591/2991/25
Суддя: Ніколаєнко О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2991/25
Провадження № 2-а/591/172/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Ніколаєнко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Суми справу № 591/1229/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

24.03.2025 позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що двома постановами ІНФОРМАЦІЯ_3 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210? ч. 3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі по 17 000 грн.

Позивач вважає постанови протиправними.

Постановою №5791 його притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці. Повістки не отримував . Ані протокол, ані постанова не містить кваліфікації правопорушення, не зазначено, яке саме положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач порушив. Позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак у постанові зазначено, що у вчиненому він розкаюється. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний конверт, однак неможливо встановити, чи наявна у ньому повістка. Жодних доказів особистого отримання повістки справа не містить. Лист позивачу був направлений 08.11.2024, а в протоколі та постанові зазначено, що лист вручено позивачу 05.11.2024.

Постановою №5796 його притягнуто до відповідальності у зв`язку з невиконанням обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Позивач не є суб`єктом правопорушення відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять відеозапис, на якому зазначено, що позивач відмовляється від проходження ВЛК саме у призначену дату. Відеозапис не містить повної фіксації адміністративного правопорушення. Акт відмови від проходження ВЛК не можна вважати належним доказом, оскільки він не містить фактичні дані. Протокол має низку недоліків. Доказів до протоколу не долучено.

Позивач просить: визнати протиправними та скасувати постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 №5796 від 31.12.2024 та №5791 від 30.12.2024, закрити провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 04.04.2025 відкрито провадження у справі, об`єднано у одне провадження справу № 591/2991/25 (про оскарження постанови №5796 від 31.12.2024) та №591/2992/25 (про оскарження постанови №5791 від 30.12.2024), постановлено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

У відзиві відповідач проти позову заперечував. Зазначив, з приводу постанови №5791, що позивач оновив свої персональні дані через електронний кабінет військовозобов`язаного в мобільному додатку «Резерв+» із зазначенням свого місця проживання, на яку йому була надіслана повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відносно постанови №5796 вказував, що позивач відкрито свідомо відмовився від проходження медичного огляду, що підтверджується актом відмови, складеним у присутності двох свідків. Позивач був зобов`язаний отримати направлення та пройти медичний огляд протягом 4-14 днів, однак відмовився від отримання направлення. Складені протоколи відповідають вимогам законодавства та містять усі необхідні реквізити. Просить відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що

Судом встановлено, що 06.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 сформована повістка №1009158, якою зобов`язано позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 15.11.2024 о 14:00 год. для уточнення даних.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення мається опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення та конверт, який був відправлений рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 із зазначенням, що направляється повістка ТЦК. Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» поштове відправлення було відправлене з м. Києва 08.11.2024, 14.11.2024 було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою (а.с. 14)

26.12.2024 відносно позивача був складений протокол №5791 про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 згідно отриманої повістки від 05.11.2024 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 15.11.2024, але в зазначену дату та час не з`явився, про причини неявки не повідомив, чим порушив ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»

У протоколі вказана дата та місце призначеного розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що ознайомлений позивач під підпис, та інформація про отримання позивачем другого примірника протокола (а.с. 10).

Постановою №5791 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.12.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн. Суть правопорушення, зазначеного у постанові, є аналогічною викладеному у складеному протоколі відносно позивача (а.с. 12).

26.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 було складено направлення ОСОБА_1 на ВЛК для встановлення придатності до проходження військової служби (а.с. 43). В цей же день складена повістка якою ОСОБА_1 зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 27.12.2024 о 08:00 год. для проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби (а.с. 37зв).

26.12.2024 складено акт відмови позивача від направлення на ВЛК, акт складено у присутності двох свідків (а.с. 42)

26.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 складено протокол №5796 про адміністративне правопорушення відносно позивача. Відповідно до протоколу військовозобов`язаний ОСОБА_1 згідно акту, складеного 26.12.2024 відмовився від направлення №255 про проходження військово лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У протоколі вказана дата та місце призначеного розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що ознайомлений позивач під підпис, та інформація про отримання позивачем другого примірника протокола.

Постановою №5796 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.12.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Суть правопорушення, зазначеного у постанові, є аналогічною викладеному у складеному протоколі відносно позивача).

Позивачем до позовної заяви надано відеозапис, на якому зафіксовано прочитання посадовогю особою відповідача вголос відповідачу тексту протоколу про адміністративне правопорушення, на запитання посадової особи, чи відмовляється позивач від проходження ВЛК, він відповів, що відмовляється проходити ВЛК сьогодні. У подальшому було складено акт відмови від отримання направлення на ВЛК.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18.05.2024.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань (ч. 1 ст. 27 Закону).

В ході розгляду справи позивачем не надано доказів які б підтверджували, що він не має статусу військовозобов`язаного. Також встановлено, що 06.11.2024 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів була сформована повістка, яка визначала обов`язок позивача прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 15.11.2024.

Фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови №5791 слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період, у зв`язку з неприбуттям позивача , у строк і місце, зазначені в повістці для уточнення даних.

Як вбачається відповіді з Єдиного демографічного реєстру позивач з 2008 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Повістка була направлена на цю адресу, однак не була вручена у зв`язку з відсутністю адресата за адресою проживання. 14.11.2024 (за день до дати, визначеної у повістці) повернута відправнику.

Зі змісту позову вбачається, що позивачем заперечується факт отримання ним повістки.

Згідно із пунктом 41 Порядку "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Слід зауважити, що адреса позивача, на яку було направлено повістку, збігається із зареєстрованою адресою місця проживання позивача та саме цю адресу позивач вказав у позовній заяві як адресу проживання.

Отже, фактично направлення повістки відбулося за належним адресом, повістка направлена 08.11.2024, що підтверджується даними поштового відстеження та після невдалої спроби вручення та проставлення 14.11.2024 про це відмітки в довідці про причини повернення повернулася на адресу відправника.

День проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи є належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тому відомості трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» є належним підтвердженням, що відповідає вимогам п. 41 Порядку № 560.

Стосовно доводів позивача про наявність недоліків у складених відносно позивача протоколі та постанові, суд бере до уваги співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може бути наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

У даній справі суд констатує, що під час розгляду справи не було встановлено таких процедурних порушень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судом не встановлено порушень з боку відповідача під час винесення спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення, які б давали підстави вважати вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за постановою № 5791 недоведеною.

З урахуванням викладеного, суд зазначає те, що у даному випадку за наявності фактичного складу адміністративного правопорушення, але за наявності окремих недоліків (описок) в тексті протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення, така постанова не може бути скасована з формальних підстав.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, підтвердженим є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з неявкою позивача за повісткою до центру комплектування, а тому складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності, є правомірним, тому підстави для її скасування відсутні.

Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою №5796 від 31.12.2024 стала відмова позивача від проходження ВЛК.

Нормами пункту 74 Порядку № 560 закріплено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку.

Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.

Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.

Додатком 11 Порядку № 560 визначено форму направлення, для встановлення придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби за станом здоров`я, у певному медичному закладі, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що процедурі проходження на військово-лікарській комісії медичного огляду передує:

- формування повістки про виклик військовозобов`язаного для проходження відповідного огляду та її вручення особі;

- видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 до Порядку № 560;

- реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 до Порядку № 560.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для проходження особою медичного огляду на військово-лікарській комісії є отримання особою відповідної повістки на проходження військово-лікарської комісії із зазначенням мети виклику - проходження ВЛК.

Відповідно до пункту 47 зазначеної постанови у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 41 вказаної постанови належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

На підтвердження оповіщення позивача про виклик для проходження ВЛК відповідачем надано копію повістки від 26.12.2024 про необхідність явки позивача для проходження ВЛК 27.12.2024. Однак сторонами не надано доказів вручення в установленому порядку цієї повістки або доказів, які б зафіксували відмову позивача від одержання повістки.

Також надано акт відмови від отримання повістки, який складений у присутності двох свідків. Разом з тим, з наданого відеозапису вбачається, що складанню цього акта передувало те, що уповноважена особа центру комплектування спитала позивача, чи відмовляється він від проходження ВЛК. На запитання позивач повідомив, що він відмовляється проходити ВЛК сьогодні (26.12.2024). Враховуючи, що повістка про явку позивача для проходження ВЛК була сформована та у ній була визначена дата проходження ВЛК 27.12.2024, наданий відеозапис не підтверджує, що позивач відмовився пройти ВЛК у визначену у повістці дату.

Надані докази не можуть вважатися такими, які підтверджують належне, у порядку, встановленому законом, оповіщення позивача про необхідність явки для проходження військово лікарської комісії. Також вони не підтверджують в діях позивача складу адміністративного правопорушення відмови від проходження ВЛК.

Як було зазначено вище, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено належними доказами правомірність постанови №5796, тому наявні підстави для її скасування, як протиправної.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про скасування постанови №5791 слід відмовити, а постанова №5796 підлягає скасуванню, як протиправна, а провадження у справі №5796 про адміністративне правопорушення - закриттю.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, у зв`язку з частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , як юридичної особи, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 484,48 грн., сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 136, 139, 211, 220, 241-246, 250, 271, 286 КАС України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову №5796 від 31.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог про скасування постанови №5791 від 30.12.2024 відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 484,48 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2025.

Суддя О.О.Ніколаєнко