Справа № 640/4989/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 640/4989/20

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву про закриття провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРОВО ФУДЗ" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року № 2825-IX, надійшла адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперово Фудз" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу від 18.02.2020 №232 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Імперово Фудз".

Ухвалою від 17.03.2025 справу прийнято до спрощеного позовного провадження суддею Капинос О.В.

Ухвалою від 28.10.2025 замінено неналежного відповідача у справі на належного - Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків .

Представник відповідача подав до суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Заява мотивована тим, що наказ Офісу великих платників податків ДПС "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Імперово Фудз" від 18.02.2020 року №232 як акт індивідуальної вичерпав свою дію та на підставі такого посадові особи відповідача не можуть уже вчиняти будь-які дії.

Позивач надіслав до суду заперечення на заяву, в яких зазначає, що ТОВ "Імперово Фудз" не було допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки з огляду на відсутність законних підстав та протиправність її призначення відповідно до норм ПК України, у зв`язку з чим і був поданий даний адміністративний позов про визнання протиправним та скасування наказу від 18.02.2020р. № 232. Таким чином, наказ не вичерпав свою дію внаслідок виконання.

Вирішуючи питання наявності підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Термін "публічно-правовий спір", відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно- правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

З метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Предметом спору в цій справі є наказ відповідача від 18.02.2020 №232 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Імперово Фудз".

Питання належності способу захисту у вигляді оскарження такого наказу вже неодноразово було предметом правової оцінки Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №816/228/17, на яку посилається відповідача, сформовано правовий висновок про те, що якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Також Великою Палатою Верховного Суду роз`яснено, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. В свою чергу позов про оскарження наказу про призначення перевірки не підлягає розгляду в порядку жодного судочинства, відтак звернення із заявою про передачу справи не зможе бути розглянуте і вирішене судом.

У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, яке може бути прийнято за результатами такої перевірки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 23.11.2023 року у справі №160/7797/23, від 06.11.2023 року у справі №804/3951/16.

Вказаний правовий висновок є актуальним та застосовується дотепер. Наприклад, у постанові Касаційного адміністративного суду від 06.02.2024 року у справі №280/4643/23 зауважено, що Верховний Суд чітко наголосив на тому, що оскарження наказу не є належним та ефективним способом захисту права платника податків лише у випадку, якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі спірного наказу. Обмежень щодо оскарження наказу, у випадку якщо контролюючий орган не був допущений до перевірки, Верховний Суд не встановлював.

Тобто, визначальним при вирішенні питання про закриття провадження у справі за позовом про визнання протиправним наказу про призначення перевірки є встановлення обставин реалізації такого наказу, а саме чи було фактично проведено перевірку.

Наказом виконуючого обов`язки начальника Офісу великих платників податків Державної податкової служби за №232 від 18.02.2020 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.4, 78.1.15 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача з 25.02.2020 з питань неповного декларування контрольованих операцій у Звіті про контрольовані операції за 2018 рік від 23.09.2019 №.

25.02.2020 на підставі вищевказаного наказу уповноваженою особою ОВПП - начальником Львівського управління О.Юристовським видано направлення на перевірку відповідача за №44 на ім`я начальника відділу Львівського управління ОВПП ДПС Яремко О.Б., за №45 - на ім`я головного державного ревізора-інспектора Львівського управління ОВПП Добош А.Т., та за №46 - на ім`я головного державного ревізора-інспектора Львівського управління ОВПП Милого А.С..

03.03.2020 вказаними у направленням на перевірку особами за фактичною адресою відповідача м.Київ, проспект Перемоги, 121в головному бухгалтеру відповідача Коропченко І.А. вручено наказ на проведення перевірки за №232 від 18.02.2020 та пред`явлено направлення на перевірку №44, 45, 46 від 25.02.2020, яка повідомила службових осіб заявника про відмову у допуску до перевірки, про що складено акт №17/28-10-52-15/34845075 .

04.03.2020 заступник начальника управління - начальник відділу планових та позапланових перевірок Львівського управління ОВПП ДПС звернувся до начальника Львівського управління ОВПП ДПС про застосування до відповідача адміністративного арешту майна.

04.03.2020 начальник Львівського управління ОВПП ДПС за наслідками розгляду звернення та долучених до нього матеріалів рішенням застосував умовний адміністративний арешт майна відповідача, що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Промислова, 29.

З метою підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків контролюючий орган звернувся до суду з відповідною заявою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 провадження у справі №300/536/20 за заявою Офісу великих платників податків Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна - закрито, у зв"язку з оскарженням позивачем у судовому порядку наказу від 18.02.2020 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки.

Крім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 у справі № 300/563/20 у задоволені позовних вимог Офісу великих платників податків Державної податкової служби про застосування арешту коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" відмовлено.

Суд підкреслює, що визначальним при вирішенні питання про наявність правових підстав для закриття провадження у справі є факт реалізації спірного наказу як такого (проведення перевірки). Відповідно, незалежно від згоди позивача з результатами перевірки або наявністю у нього податкових повідомлень-рішень, питання факту (реалізація спірного наказу) є встановленим шляхом дослідження акту перевірки, проведеної на підставі такого наказу, а також винесених за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Разом з тим, оскаржуваний в межах спірних правовідносин наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" не є таким, що реалізований фактом його виконання, оскільки посадових осіб контролюючого органу не було допущено до перевірки, про що було складено відповідний акт про відмову у допуску. Як наслідок не було складено ні акт перевірки, ні винесені податкові повідомлення-рішення.

Оскільки спірний наказ не реалізовано, суд вважає, що його оскарження у даному випадку не є ефективним способом захисту прав позивача, тому провадження у справі не підлягає закриттю.

Суд зазначає, що недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд відмовляє у задоволення клопотання відповідача про закриття провадження .

Керуючись статтями 242-246, 238 КАСУ,

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Капинос