Справа № 600/3018/24-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3018/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, просить:

- визнати протиправне Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 10.06.2024 р. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесеного начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 ;

- скасувати Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 10.06.2024 р. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесеного начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 .

1.2. Ухвалою суду від 12.07.2024 року даний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

1.3. Ухвалою суду від 26.07.2024 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 10.06.2024 року начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 .

2.2. З указаним рішенням позивач не згідний, вважає його протиправними, що обумовило звернення до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

3.1. Згідно поданої до суду позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позиція позивача обґрунтовується наступним.

3.2. Так представник позивача вказує, що оскаржуваним рішенням йому відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України. Причина відмови відсутність інформації про звільнення від мобілізації у військово-обліковому документі.

3.3. Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в с. Спаська Чернівецького району, Чернівецької області, одружений - дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Має троє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .. Поззивач, як багатодітний батько, в контексті законодавства про мобілізацію, має пільги і не підлягає мобілізації. Однак з точки зору мобілізаційного законодавства, не підлягає мобілізації і по віку, оскільки йому 23 роки.

3.4. В червні 2024 року позивач мав намір перетнути кордон з Румунією, однак працівники прикордонного загону вказали, що він не можу перетну кордон, оскільки у військово-обліковому документі немає відомостей про відстрочку від мобілізації.

3.5. Водночас, при зверненні до ТЦК позивачу відмовили у прийнятті документів взагалі, оскільки він не підлягає мобілізації за віком, а тому відстрочку не надано.

3.6. Представник позивача наголошує, що відмовляючи позивачу у можливості перетинання кордону України, співробітники прикордонної служби посилаються на різні нормативні акти, зокрема на Правил перетинання державного кордону громадянами України п. 2-6 (відсутність інформації про звільнення від мобілізації у військово-обліковому документі), однак ця вимога до позивача є некоректною, в силу тих обставин, що до нього ця норма не відноситься.

Аргументи відповідача

3.7. Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву, представник відповідача зазначає про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне.

3.8. Так вказує, що 10.06.2024 року позивач прибув до міжнародному пункту пропуску для автомобільного сполучення «Порубне» з метою здійснити перетинання державного кордону на виїзд з України. Позивачем, для перетину державного кордону, надано такі документи: паспорт громадянина України для виїзду на кордон; військовообліковий документ призовника; свідоцтва про народження 3 (трьох) неповнолітніх дітей.

3.9. У зв`язку з тим, що позивач є громадянином України, ненаданням ним документів, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що надають йому право виїзду за межі України в умовах воєнного стану, враховуючи ризики не повернення позивача в Україну, останньому було відмовлено у перетині державного кордону України за відсутності підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану, про що було складено відповідне рішення від 10.06.2024 року.

3.10. Наголошує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану виїзд з України громадяни України чоловічої статі від 18 до 60 років здійснюється з урахуванням вимог, передбачених Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Правила (з п.2-1 до п.2-19) визначають саме коло осіб даної вікової категорії, які мають право виїзду та якими документами таке право має підтверджуватись. Іншими словами, громадянин України чоловічої статті віком від 18 до 60 років має бути в числі категорій, визначеними Правилами, які можуть перетнути державний кордон, пред`явивши відповідні підтвердні документи.

3.11. Позивач не належить до переліку таких осіб, зважаючи на надані ним документи, але він міг би належати за умови надання ним документів, які б підтверджували його безумовне право на уникнення призову на військову службу під час мобілізації.

3.12. Так, згідно 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

3.13. Документом, який визнає коло осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема ст.23. Так, п.п.24 п.1 даної статті передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

3.14. Таким чином, відстрочка може надаватись не лише військовозобов`язаним, але і окремим категоріям громадян. Разом з тим, така відстрочка має оформлятися у встановленому законодавством порядку.

3.15. У відповідності до пп.7,8 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

3.16. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок.

3.17. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України. Документом, який регулює питання проведення призову є Порядок призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України №560 від 16.05.2024. Пункти 56-67 даного Порядку визначають процедуру підтвердження відстрочки. У випадку прийняття позитивного рішення про надання відстрочки, особі надається відповідна довідка. Додатком №6 до Порядку визначена форма довідки про надання відстрочки від призову та військову службу під час мобілізації, на особливий період.

3.18. Отже, особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Проте, під час дії на території правового режиму воєнного стану та проведення загальної мобілізації, військовозобов`язані громадяни України чоловічої статі від 18 до 60 років під час перетинання державного кордону України зобов`язані пред`явити документи, які підтверджують, зокрема, факт їх звільнення чи відстрочки від мобілізації. Вказаних документів позивач не надав.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Так, дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що 10.06.2024 року ОСОБА_1 прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску Порубне з метою виїзду з території України.

4.2. Однак, за результатом проходження паспортного контролю начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення від 10.06.2024 року про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 .

Дослідженням вказаного рішення встановлено, що причиною прийняття вказаного рішення зазначено: «на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX; Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №964/2022 введення воєнного стану в Україні», статті 7 ч. 3 Закону України «Про прикордонний контроль» м. Київ листопада 2009 року № 1710-VI, пункту 2-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №37 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України (відсутня інформація про звільнення від мобілізації у військово-обліковому документі).

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є рішення від 10.06.2024 року, яким позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

5.2. При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

5.3. Також суд зазначає, що оскаржуваним рішенням здійснено втручання у права позивача, які гарантовані статтею 2 (свобода пересування) Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї від 16.09.1963 року (Протокол ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.199 року), а також статтею 33 (право вільно залишати територію України) Конституції України, а тому суд вважає за необхідним розглянути та вирішити цю справу по наявним матеріалам, які відповідають критерію достатності та достовірності.

5.4. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

5.5. Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

5.6. З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

5.7. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває і на час розгляду цієї справи у суді.

5.8. У свою чергу, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

5.9. Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

5.10. Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

5.11. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

5.12. Згідно із пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

5.13. Поряд з цим, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 року №1710-VI (далі Закон №1710-VI).

5.14. Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

5.15. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

5.16. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (частина 4 статті 6 Закону №1710-VI).

5.17. Частиною 1 статті 14 Закону №1710-VI передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

5.18. Статтею 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року № 3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

5.19. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі Правила перетинання державного кордону) (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

5.20. Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

5.21. Зокрема, згідно пункту 2-6 Правил № 55 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

5.22. Пунктом 12 Правил перетинання державного кордону визначено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

5.23. З наведених законодавчих норм вбачається, що особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

5.24. Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII) встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

5.25. При цьому, у відповідності до частини 6 статті 22 Закону №3543-XII у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

5.26. Таким чином, військовозобов`язаний при перетині державного кордону на виїзд з України в пункті пропуску повинен надати, крім паспортних документів, документи, які б підтверджували те, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

5.27. У цій справі позиція представника позивача полягає у тому, що позивачу безпідставно відмовлено у перетині кордону, адже з точки зору мобілізаційного законодавства позивач не підлягає мобілізації віку, оскільки йому 23 роки. Окрім цього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в с. Спаська Чернівецького району, Чернівецької області, одружений - дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Має троє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .. Позивач, як багатодітний батько, в контексті законодавства про мобілізацію, має пільги і не підлягає мобілізації.

5.26. Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет правомірності, суд звертає увагу на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин у даній справі в Україні діяв воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством, зокрема, на період дії правового режиму воєнного стану, виїзд за межі України заборонено громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років (за виключенням певних категорій при наданні відповідних підтверджуючих документів).

5.27. Так, на час виникнення спірних правовідносин, пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

5.28. Поряд з цим, згідно Закону України № 3127-IX внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII в частині зниження граничного віку перебування громадян на військовому обліку призовників з 27 до 25 років.

5.29. Суд, оцінюючи всесторонньо та комплексно положення чинного законодавства, зокрема Правил перетинання державного кордону, Закону №3543-XII та Закону № 2232-XII, приходить до висновку, що особливості призову на військову службу (з урахуванням змін у законодавстві щодо призовного віку), права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за своєю правовою природою, різняться як законодавчими нормами, якими такі регулюються, так і органами, що визначають їх наявність.

5.30. Відтак, доводи представника позивача про те, що позивач не є особою призовного віку, а тому має право на перетин кордону, є нормативно безпідставними.

5.31. При цьому, суд наголошує, що Закон №3543-XII та Закон № 2232-XII оперують поняттями військовозобов`язаних, призовників, резервістів, що свідчить про різний статус таких осіб та їх відношення та військового обов`язку, як то перебування на військовому обліку, надання відстрочки чи проходження військової служби.

5.32. Суд критично сприймає твердження представника позивача про те, що позивач не відноситься до категорії військовозобов`язаних, призовників, резервістів, а тому не може бути обмежений в праві перетину кордону під час запровадженого воєнного стану, оскільки законодавством визначено категорії осіб, які мають право на перетин державного кордону України у період введення на території України воєнного стану та досягли 16-річного віку, і будь-якого документа, що підтверджує його належність до однієї з цих категорій, позивач не надав. Суд наголошує на тому, що представник позивача помилково тлумачить норми законодавства, що регулюють порядок перетинання державного кордону громадянами України, і помилково пов`язує наявність права на перетин кордону з наявністю у позивача трьох дітей.

5.33. Ураховуючи вищенаведене, оскільки позивач під час перетину кордону не надав документів, які б підтверджували його право на перетин кордону (зокрема наявність відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації), суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах він не мав правових підстав для виїзду за кордон у період введення на території України воєнного стану.

5.34. У цій справі суд погоджується з позицією відповідача про те, що позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог та не спростовано доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, не доведено незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. У спірних відносинах посадова особа відповідач діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципу належного урядування.

5.35. Відтак, надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, що свідчить про відсутність підстав для його визнання його протиправним та скасування.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якими є відповідачі.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

6.3. Відповідачем доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення, натомість позивачем не доведено суду його протиправність.

6.4. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов не підлягає задоволенню з підстав викладених у його мотивувальній частині.

6.5. Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Однак, у зв`язку із тим, що у задоволенні цього позову відмовлено повністю, суд не стягує та не присуджує на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.В. Анісімов