Справа № 260/8206/25
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8206/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Петренко Катерини Дмитрівни про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Петренко Катерини Дмитрівни, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 по розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непродовження відстрочки позивачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; визнання протиправними та скасування рішень, оформлених протоколом ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Комісії з розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за заявою позивача від 15.08.2025 року та від 26.08.2025 року № 48 за заявою від 25.08.2025 року та зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідну інформацію.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на протиправність спірного рішення, з огляду на те, що ним надано документи, які повною мірою підтверджують наявність у нього підстав для відстрочки від призову на військову службу під час проведення мобілізації.

Ухвалою суду від 08.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

23.10.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій просить забезпечити адміністративний позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії пов`язані з прийняттям наказу про призов або інші дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 по розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про визнання бездіяльність протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Окрім того, що вже було зазначено представником позивача в обгрунтування заяви про забезпечення позову від 05.10.2025 року, вказано, що відповідачем вживаються заходи щодо мобілізації позивача, зокрема, після оновлення даних в застосунку «Резерв+», у ньому відображено інформацію: «ТЦК та СП 16.09.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити вас для складання протоколу. Причина: не прибули за повісткою до ТЦК та СП».

Відповідно до ст. 154 ч. 1-3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Наведена норма передбачає, що за загальним правилом, розгляд заяви про забезпечення позову проводиться судом без повідомлення учасників справи. Заявник викликається тільки у випадку необхідності надати додаткові пояснення та/або докази. Судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову призначається у виняткових випадках, за відсутності пояснень заявника та/або недостатності поданих ним доказів.

Суд не вбачає підстав для виклику заявника та призначення судового засідання, так як всі доводи викладені позивачем в заяві про забезпечення позову, до якої додані необхідні докази.

З урахуванням викладеного, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Крім того, суд зауважує, що з урахуванням перебування головуючого судді Рейті С.І. у відпустці в період з 21.10.2025 року по 24.10.2025 року, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється у перший робочий день - 27.10.2025 року.

Перевіривши доводи заявника, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, за положенням КАС України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Виходячи з наведених норм процесуального права, інститут забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про його забезпечення. Забезпечення позову допускається як до його подання, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У Рішенні від 31.05.2011 року N 4-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказує на те, що він знаходиться у розшуку, про що свідчить електронний військово-обліковий документ ОСОБА_1 , сформований за допомогою додатку «Резерв+».

Втім, суд вказує, що ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах, на чому наголошує позивач у заяві про забезпечення позову, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивача, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

З аналізу норм Порядку № 560 вбачається, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

У свою чергу документальне оформлення призову включає в себе, зокрема, прийняття наказу про призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Позивачем до заяви про забезпечення позову не додано жодних документів на підтвердження того, що відповідач вживає заходи щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, як то копія повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, чи вручення йому мобілізаційного розпорядження тощо.

Внесення відомостей про порушення позивачем правил військового обліку у зв`язку з його неявкою по повістці підтверджує виключно те, що позивач порушив правила військового обліку, про що внесено відповідний запис до системи "Резерв+".

Суд звертає увагу на те що відповідно до правил ведення військового обліку в разі виявлення порушення правил військового обліку районні ТЦК та СП звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення особи, яка скоїла адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколу про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Після отримання такого звернення органи поліції здійснюють розшук та доставлення особи до ТЦК та СП для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, відмітка в електронному військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку означає, що ТЦК звернувся до органів поліції щодо доставлення громадянина за вчинення адміністративного правопорушення для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та винесення постанови про притягнення до відповідальності, а не з метою доставлення до центру задля подальшої мобілізації, як про це заявляє представник позивача у заяві про забезпечення позову.

Доводи заяви про забезпечення позову про те, що перебування позивача у розшуку спричинить виникнення загрози істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у даній справі, оскільки він може бути призваний на військову службу і втратить статус військовозобов`язаного та, відповідно, право на відстрочку, ґрунтуються виключно на припущеннях заявника і не підтверджуються жодними належними доказами.

Суд зауважує, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на його доводах про ймовірність призову його на військову службу під час мобілізації, якщо факти вчинення таких дій не підтверджені жодними належними (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України), достовірними (стаття 75 Кодексу адміністративного судочинства України) та достатніми (стаття 76 Кодексу адміністративного судочинства України) доказами.

Звертаючись до суду з цією заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено належним чином факту існування ризиків настання для нього певних невідворотних негативних наслідків у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Самі по собі суб`єктивні переконання заявника у можливому вчиненні відносно нього протиправних дій щодо призову на військову службу у зв`язку з перебуванням його у розшуку не можуть свідчити про безумовну необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, про які він просить у своїй заяві.

Також, відмовляючи у задоволені поданої заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що її вимоги не узгоджуються з вимогами позовної заяви, оскільки предметом спору у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Натомість у заяві про забезпечення позову йдеться про ймовірність вчинення відповідачем дій, спрямованих на призов його на військову службу.

Щодо інших доводів представника, суд констатує, що таким вже було надано оцінку в ухвалі від 08.10.2025 року, однак, вважає за потрібне повторно наголосити на наступному.

Відносно аргументів щодо набуття нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду у справі за поданим позовом, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За правилами частини першої статті 77 КАС України обов`язок доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивача, які ініціюють відповідне клопотання.

З огляду на те, що на момент звернення із даною заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози невиконання рішення суду чи суттєвої перешкоди у такому виконанні, а також співмірність цих вимог із предметом адміністративного позову, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову, а тому вимога про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Посилання заявника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, суд вважає необгрунтованими, оскільки правовідносини у справі №160/2592/23 не є подібними із цією справою, ухвалені за інших фактичних обставин справи, з урахуванням іншої нормативної бази та до заяви про забезпечення позову не надано доказів того, що відповідачем вчиняються мобілізаційні заходи по відношенню до позивача.

Керуючись ст. ст. 150, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Петренко Катерини Дмитрівни про забезпечення позову про забезпечення позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 256 КАС України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя С.І. Рейті