Справа № 160/24676/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.
28.08.2025 Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Віти Олегівни від 19.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження №72432201, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.
Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами суд встановив таке.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 у справі №160/12860/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за період з 14.06.2011 року по 30.09.2017 року із застосуванням при розрахунку розміру пенсії показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії; за 2010 ріку розмірі 1982,63 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 за період з 14.06.2011 року по 30.09.2017 року із застосуванням при розрахунку розміру пенсії показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, за 2010 ріку розмірі 1982,63 грн.; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 3 ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням страхового стажу у розмірі 35 років 5 місяців; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.10.2012 року ОСОБА_1 , відповідно до частини 3 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за довідками № 60016, №60016/1, врахувавши заробіток у військовій частині НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 перебував під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та заробіток у військовій частині № НОМЕР_2 (основне місце служби) із урахуванням всього наявного страхового стажу; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 відсоток заробітку (який був розрахований при розрахунку розміру пенсії відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 відсотків цього заробітку, починаючи з дня її призначення.

Позивач вказав, що 26.10.2021 ним отримано виконавчий лист по адміністративній справі.

28.07.2023 представником позивача було подано до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчій лист і заяву про примусове виконання рішення суду у справі 160/12860/21.

07.08.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Куліковською Альоною Олександрівною відкрито виконавче провадження №72432201 на підставі виконавчого листа від 26.10.2021 року №160/12860/21. Цією ж постановою надано Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - боржнику строк на виконання рішення протягом 10 робочих днів з моменту винесення даної постанови та зобов`язано не пізніше 21.08.2023 року надати документальне підтвердження стану виконання вимог виконавчого документа.

05.01.2024 державним виконавцем було направлено боржнику вимогу про виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 по справі №160/12860/21 протягом п`яти днів з моменту отримання наведеної вимоги із зобов`язанням письмово повідомити відділ примусового виконання рішень про виконання з наданням додатково документів, підтверджуючих виконання рішення суду в повному обсязі.

Проте, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 не було виконано. У зв`язку із чим, 31.07.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапаровою Анастасією Сергіївною ухвалено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 8500 грн.

В подальшому державним виконавцем було направлено боржникові вимогу від 01.08.2024 та від 19.02.2025 про виконання виконавчого листа із зобов`язанням повідомити відділ примусового виконання рішень письмово і наданням документів, підтверджуючих виконання даного рішення суду в повному обсязі.

04.03.2025 на вимогу державного виконавця Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь №0400-010802-5/44641 в якій повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 у справі №160/12860/21 ОСОБА_1 за період з 14.06.2011 по 30.09.2017 застосовано при розрахунку розміру пенсії середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, виходячи із середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник з 2010 року у розмірі 1982,73 грн.. Здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2012 на підставі довідок від 01.08.2012 року №60016, 60016/1 є недоцільним. Враховуючи викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетрвоській області вважає, що ним виконано рішення в повному обсязі.

На підставі цієї відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.03.2025 року №0400-010802-5/44641,19.08.2025 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Віта Олегівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі.

Оцінюючи правомірність оскаржуваної постанови суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

Суд зазначає, що, враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Суд зазначає, що за наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, рішення суду у справі №160/12860/21 не лише залишилось частково невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Не містять також матеріали справи і доказів звернення боржника до суду за роз`ясненням судового рішення чи із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

Виходячи з цього, вказівка боржником на те, що: « здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2012 року на підставі довідок від 01.08.2012 року №60016, 60016/1 є недоцільним» не може свідчити про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 у справі №160/12860/21 в повному обсязі, оскільки відповідно до його резолютивної частини Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов`язано в тому числі і здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.10.2012 року ОСОБА_1 , відповідно до частини 3 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за довідками № 60016, №60016/1, врахувавши заробіток у військовій частині НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 перебував під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та заробіток у військовій частині № НОМЕР_2 (основне місце служби) із урахуванням всього наявного страхового стажу.

Суд наголошує, що принцип обов`язковості судових рішень полягає в тому, що рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами правовідносин, яких ці рішення стосуються, якщо ж з якихось причин рішення суду не може бути реалізовано у спосіб, встановлений судом, то процесуальний закон передбачає та визначає механізм для зміни способу і порядку такого виконання. Отже, відповідач боржник не може самостійно вирішувати в якій частини доцільно чи недоцільно виконувати рішення суду, така поведінка не відповідає базовим принципам, закріпленим у статті 19 Конституції України.

Зазначені обставини не були враховані державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови, хоча відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для виконання рішення суду у повному обсязі.

Таким чином постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №72432201 від 19.08.2025 винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, отже, зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору як позивач- громадянин, віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення, яке міститься в матеріалах справи. З урахуванням чого, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 242-246, 262, 293-295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49000,м.Дніпро, пр.Яворницького Дмитра, буд. 21А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43315529), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21910427), про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Віти Олегівни від 19.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження №72432201, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно зі статтею 297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова