Справа № 400/5621/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5621/25

Категорія:106030000 Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:30.06.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи (далі ДУ) "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" про:

- визнання протиправною бездіяльності ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" щодо не проведення ОСОБА_1 виплати грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язання ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 17 294 (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн. 47 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на момент звільнення позивачеві не виплачено грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що установою було здійснено розрахунок щодо виплати грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування станом на 05 травня 2025 рік та 07 травня 2025 за вихідним №9/1-1790/Сд направлено до ДУ "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" з проханням виділення додаткових коштів, для розрахунку з персоналом, який звільнено з установи та яким необхідно виплатити грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна особистого користування за період з 2022 по 2025 роки. Зважаючи на викладене, відповідач не допустив протиправних дій по відношенню до позивача, оскільки зі свого боку вчинив усі необхідні дії, проте через відсутність належного фінансування компенсація виплачена не була.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" щодо не проведення ОСОБА_1 виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язано ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 17 294,47 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідно п.19 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2021 року №590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану" органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка. Таким чином, відсутність факту виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 17 294,47 грн. не свідчить про протиправну бездіяльність чи порушення прав позивача, а зумовлена об`єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача;

- з огляду на наведене, відповідач не допустив протиправних дій по відношенню до позивача, оскільки вчинив усі необхідні дії у межах наданих повноважень та в межах наявного фінансового ресурсу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 у період з 27 листопада 2012 року по 13 березня 2022 року та з 12 лютого 2025 року по 30 квітня 2025 року проходив військову службу у Державній кримінально- виконавчій службі України в ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)", державній установі "Арбузинська виправна колонія (№83)".

Підпунктом 1.1 п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 березня 2022 року №64 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення військового стану" з 16 березня 2022 року позивач призваний на військову службу по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 .

Згідно п.5 §2 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 листопада 2024 року №948 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку відповідно до п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пп."б" (за станом здоров`я-на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) з правом носіння військової форми одягу.

Наказом Міністерства юстиції України від 11 лютого 2025 року №256/к "Про виконання обов`язків" з 12 лютого 2025 року позивач приступив до виконання обов`язків начальника ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)".

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2025 року №644/к "Про звільнення" з 30 квітня 2025 року позивач звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади начальника ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)".

На підставі вищевказаного наказу відповідачем складено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 17 294,47 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка. ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" складено довідку ро виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 17 294,47 грн. Доказів виплати відповідачем компенсації позивачу до суду не надано.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 17 294,47 грн., та зобов`язання ДУ "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №578.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно ч.5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних знань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №578 (далі Порядок №578).

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Пунктом 23 Порядку №578 встановлено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно з пунктом 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Таким чином, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.

Як вбачається з матеріалів справи при звільненні позивача зі служби відповідач видав його довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 17 294,47 грн. (а.с.17).

01 травня 2025 року позивач звернулася із заявою (а.с.28) до відповідача про виплату йому грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування.

Колегія суддів констатує, що, отримавши заяву (рапорт) ОСОБА_1 , відповідач відповідно до п.п.23, 27, 60 Порядку №578 зобов`язаний був виплатити їй вказану компенсацію.

Підтвердження виплати вказаної компенсації ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Разом з тим, поміж іншого, одним з доводів апеляційної скарги є відсутність фінансового ресурсу щодо погашення заборгованості.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у пункті 23 рішення у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00, п.п.23, 26) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 у справі №620/1892/19 і від 13 січня 2021 у справі №440/2722/20.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 17 294,47 грн є протиправною.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи "Південноукраїнська виправна колонія (№83)" залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.