Справа № 620/7950/25
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м.Чернігів Справа № 620/7950/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просить наступне.

1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 22.11.1987 по 16.06.1990.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 17.03.2025 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 22.11.1987 по 16.06.1990

Ухвалою судді від 17.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

17.03.2025 ОСОБА_1 , призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час перевірки правильності призначення та нарахування пенсії із відповідного протоколу/розпорядження було встановлено, що зарахований мені територіальним органом Пенсійного фонду України страховий стаж становить 39 років 05 місяців 21 день.

До страхового стажу не було враховано період проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 22.11.1987 по 16.06.1990.

У зв`язку з наведеним, позивачка звернулась до відповідача із заявою про врахування вказаного періоду.

Листом від 09.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивачку про відсутність підстав для врахування спірного періоду, оскільки надана нею довідка для його підтвердження не відповідає додатку 4 передбаченого пунктом 13 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Не погодившись з таким рішенням позивачка звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті Закону № 1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У свою чергу, відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), у пунктах 1 та 2 якого закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 13 Порядку №637 установлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки чи відповідним підрозділом розвідувального органу.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки чи відповідними підрозділами розвідувальних органів на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

З поданих суду доказів убачається, що в період з 07.07.1984 по 12.10.1995 позивачка перебувала в шлюбі з гр. ОСОБА_2 .

Довідкою Міністерства оборони СРСР від 17.07.1990 №318/6 підтверджується, що в період з 22.11.1987 по 16.06.1990 позивачка знаходилась за кордоном за місцем служби чоловіка де була відсутня можливість мого працевлаштування по спеціальності.

Відповідно до постанови Радміну СРСР від 21.08.1989 №674 за позивачкою зберігається безперервний стаж незалежно від тривалості перерви в роботі після повернення до СРСР і період проживання за кордоном зараховується до загального стажу роботи для призначення пенсії у зв`язку зі старістю.

Щодо необхідності надання позивачкою для підтвердження вказаного періоду довідки за формою згідно з додатком 4 Порядку №637, суд зазначає, що нею вживалися активні дії щодо її отримання.

Так, для отримання довідки було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 , як уповноваженого органу, відповідну заяву.

Листом від 29.03.2025 за №1/1544 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив про відсутність особової справи колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_2 . Оскільки в поданих нею документах також відсутні відомості про військове звання, номер військової частини (найменування підприємства, установи, організації), де ОСОБА_2 проходив військову службу в період з 22.11.1987 по 16.07.1990, немає підстав для видачі позивачці запитуваної довідки.

Тобто без інформації про військове звання та номер військової частини (найменування підприємства, установи, організації), де колишній чоловік позивачки протягом спірного періоду проходив військову службу, отримати запитувану відповідачем довідку фактично не можливо.

З поданих суду доказів убачається, що наш шлюб із гр. ОСОБА_2 був розірваний ще у 1995 році. Після цього у 1996 році позивачка повторно вийшла заміж за гр. ОСОБА_3 .

Із колишнім чоловіком, гр. ОСОБА_2 , позивачкою припинено будь-які контакти, місце його перебування їй не відоме, що виключає об`єктивну можливість дізнатися інформацію, необхідну для отримання довідки за формою згідно з додатком 4 Порядку №637.

Окремо суд зазначає, що як нормативно-правовими актами, чинними в СРСР, так і прийнятими після набуття Україною незалежності, передбачено право дружин військовослужбовців на зарахування до їх страхового стажу періодів проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю.

Таке право позивачки підтверджено довідкою від 17.07.1990 №318/6, виданою у відповідності до чинного в той час законодавства.

Вказана довідка виправлень чи неточностей не містить.

Відповідач також не надав докази відображення в ній недостовірної інформації.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянки України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка, в особі своїх органів, не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частина друга статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з метою ефективного захисту порушених прав позивачки необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 17.03.2025 (дати призначення пенсії за віком) перерахувати та виплатити їй пенсію, зарахувавши до страхового стажу період з 22.11.1987 по 16.06.1990.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м.Чернігів,Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,14005) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 22.11.1987 по 16.06.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 17.03.2025 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 22.11.1987 по 16.06.1990.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2025 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ