Справа № 640/33972/21
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., при секретарі Присяжній Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Волинській області до Міністерства економіки України, Фонду державного майна України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державне підприємство "Гріненерго" про звернення стягнення на кошти,

ВСТАНОВИВ :

Головне управління Державної податкової служби у Волинській області звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства економіки України, Фонду державного майна України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державне підприємство "Гріненерго" в якому просило звернути стягнення податкового боргу у розмірі 16 761 369,39 грн. на кошти Міністерства економіки України, в управлінні якого перебуває Державне підприємство «Гріненерго».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники Міністерства економіки України та Фонду державного майна України проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Решта сторін до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2020 у справі № 640/20382/20 стягнуто з Державного підприємства «Гріненерго» податковий борг у розмірі 16 761 369,39 грн.

З метою виконання зазначеного судового рішення податковий орган направив до банків, які обслуговують боржника, інкасові доручення (розпорядження) з метою списання коштів, але вони були повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках.

Також, за твердженням контролюючого органу, у боржника відсутнє майно, яке може бути реалізовано в рахунок погашення податкового боргу, у зв`язку з чим та на підставі статті 96 Податкового кодексу України контролюючий орган звернувся до Міністерства економіки України, до сфери управління якого відноситься боржник, з листом про вжиття заходів щодо погашення податкового боргу.

Такі листи було залишено без реагування, у зв`язку з чим Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до суду з цим позовом про звернення стягнення податкового боргу на кошти Міністерства економіки України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

При цьому, норми ПК України встановлюють порядок дій, які повинен вчинити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу з платника податків, а саме: стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Якщо вказані вище заходи не мали результатом погашення податкового боргу платника податків, то контролюючий орган вчиняє дії, що передбачені статтею 96 ПК України, з метою погашення податкового боргу за рахунок коштів органу управління підприємства боржника.

Проте, такий особливий порядок, визначений статтею 96 ПК України, встановлюється лише з метою погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, а також комунальних підприємств.

Так, пунктом 96.2 статті 96 ПК України визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків (підпункт 96.2.1);

досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету (підпункт 96.2.2);

ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії (підпункт 96.2.3);

виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України (підпункт 96.2.4).

Згідно з пунктом 96.3 статті 96 ПК України 96.3 відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Суд акцентує увагу, що предметом правового регулювання статті 96 ПК України є погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Тобто, необхідною умовою для наявності підстав подання позову до органу, в сфері управління якого перебуває боржник, про звернення стягнення податкового боргу є:

1)податковий орган вжив всі передбачені ПК України заходи щодо стягнення податкового боргу, але вони виявилися безрезультатними;

2)платник податків є комунальним підприємством або державним підприємством, яке не підлягає приватизації;

3)податковий орган направив звернення до органу, в сфері управління якого перебуває боржник, та не отримав належну відповідь.

Розповсюдження встановленої статтею 96 ПК України процедури не на всі державні підприємства, а лише на ті державні підприємства, які не підлягають приватизації, пояснюється таким.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Господарського кодексу України (далі ГК України) держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 1 Кодексу України з питань банкрутства визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

За змістом частин першої-третьої статті 34 КУзПБ заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі із зазначенням обов`язкових реквізитів та викладу обставин, що є підставою для звернення до суду. Заява кредитора, також, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

До заяви кредитора - контролюючого органу, уповноваженого відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, іншого органу, який відповідно до закону здійснює контроль за справлянням інших обов`язкових платежів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів щодо стягнення (погашення) податкового боргу або іншої заборгованості у встановленому законодавством порядку (абзац шостий частини другої статті 34 КУзПБ).

В контексті цих положень системне тлумачення статті 34 КУзПБ дає підстави для висновку, що після вжиття контролюючим органом сукупності передбачених спеціальним законодавством заходів стягнення податкового боргу, якщо такі заходи не призвели до погашення боргу, можливо ініціювання контролюючим органом справи про банкрутство боржника.

Тобто, після вичерпання усіх можливих заходів, встановлених нормами ПК України щодо погашення податкового боргу шляхом, наприклад, примусового списання коштів, реалізації майна, звернення стягнення на дебіторську заборгованість тощо, наступним етапом може бути ініціювання справи про банкрутство боржника.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 214 ГК України процедури щодо неплатоспроможних боржників, передбачені цим Кодексом, не застосовуються до казенних підприємств. До державних підприємств, які відповідно до закону не підлягають приватизації, вказані процедури застосовуються в частині санації чи ліквідації лише після виключення їх у встановленому порядку з переліку об`єктів, що не підлягають приватизації.

Таким чином, до державних підприємств, які не підлягають приватизації, не може бути ініційовано справу про банкрутство, у зв`язку з чим законодавець передбачив додаткову гарантію погашення податкового боргу для такого виду підприємств шляхом звернення стягнення на кошти державного органу, до сфери управління якого належить боржник.

Вищевикладене кореспондується з положеннями статті 96 ПК України.

Зі свого боку, державні підприємства, приватизація яких не заборонена, за загальним правилам можуть бути визнані банкрутом. До того ж, державна та органи управління не відповідають за зобов`язаннями створених підприємств. Тому, до такої категорії державних підприємств має бути застосовано процедуру, визначену Кодексом України з питань банкрутства, а не статтю 96 ПК України.

З огляду на зазначене, першочерговою умовою для правильного вирішення спору є визначення чи відноситься боржник до державних підприємств, які не підлягають приватизації.

Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", який втратив чинність 20.10.2019, Державне підприємство «Гріненерго» не входило до переліку таких, що не підлягають приватизації.

Після втрати чинності цього Закону не було прийнято новий нормативно-правовий акт, який би визначав перелік підприємств, які не підлягають приватизації.

Зі свого боку, прийнятий Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» дає опис державних підприємств (не перераховуючи конкретно назви), які не підлягають приватизації. Сюди входять, наприклад, державні підприємства, за якими на праві господарського відання закріплено залізничні станції та колії загального користування, атомні електростанції, метрополітен тощо. Жодних критеріїв, за яких би Державне підприємство «Гріненерго» підпадало під такі критерії, суд не встановив.

Отже, у спірному випадку боржник не має статусу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, а тому правова природа статті 96 ПК України на процедуру погашення податкового боргу такого державного підприємства не розповсюджується.

За таких обставин, у межах спірних правовідносин діє правило статті 74 Господарського кодексу України, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами, а тому у разі неможливості стягнення податкового боргу безпосередньо з платника податків, контролюючий орган має право ініціювати спір про банкрутство. Натомість звернення в порядку статті 96 ПК України не передбачено, оскільки державне підприємство не належить до переліку таких, які не підлягають приватизації.

Суд також звертає увагу на обставини щодо зміни органу управління Державного підприємства «Гріненерго». Так, пунктом 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683 "Деякі питання управління об`єктами державної власності" передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна, зокрема, Державне підприємство "Гріненерго".

Відповідно до пункту 10 Порядку Передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою.

Міністерством економіки України до суду надано підписаний 23.03.2023 акт приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Гріненерго" із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683.

Отже, починаючи із зазначеної дати Міністерство економіки України не має повноважень здійснювати управління Державним підприємством «Гріненерго», тоді як такі повноваження має Фонд державного майна України, який уповноважений здійснювати подальшу ліквідацію або реорганізацію підприємства.

Натомість, контролюючий орган не звертався до нового органу управління із зверненнями щодо проблемних питань стосовно погашення податкового боргу.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк