Справа № 240/9951/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/9951/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 через: оперативне командування Північ, Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася представниця ОСОБА_1 - адвокатка Отрох Алла Володимирівна із позовом до Військової частини НОМЕР_1 через оперативне командування Північ, Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити йому перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 87 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представниця вказала, що позивач проходив військову службу у Військовій частина НОМЕР_1 (далі також - відповідач) та відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №198 від 12.07.2024 йому нараховано грошову компенсацію за невикористі дні щорічної основної та додаткової відпустки, однак її обрахунок здійснено із грошового забезпечення в яке не включено отриману позивачем під час проходження військової служби додаткову винагороду передбачену постановою "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 (далі - Постанова № 168). Вважає, що здійснений розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових оплачуваних відпусток призвів до отриманих позивачем виплат у неналежному розмірі. Втім на адвокатський запит позивачу відмовлено у здійсненні її перерахунку, таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 24.04.2025 у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_3 про залишення позовної заяви без руху відмовлено.

29.04.2025 від представника Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 1) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Пояснює, що додаткова винагорода, яка передбачена Постановою № 168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме - лише у період дії воєнного стану, пропорційно часу участі військовослужбовця у певних заходах чи перебування його в певному статусі, тобто вказана додаткова винагорода має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим.

Військова частина НОМЕР_3 (далі - відповідач 2) не скористалася своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, судом встановлене наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 № 101-РС від 26.06.2024 позивач звільнений із військової служби у запас та на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 198 від 12.07.2024 (по стройовій частині) виключений зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення з котлового забезпечення.

Представниця вважає, що під час проходження військової служби Військова частина НОМЕР_1 пзивачу не правильно обрахувала компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток.

Не погоджуючись із розміром отриманих виплат представниця позивача звернулася із адвокатським запитом до Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку із грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та її доплати. На поданий запит, вказаний перерахунок не здійснено, у зв`язку із чим звернулися до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, пов`язані, зокрема, із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

При вирішенні спірних питань суд враховує, що розмір компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення за період за 2022 року та 2024 року, обчислюється з розмірів грошового забезпечення, тобто їх розмір залежить безпосередньо від розміру грошового забезпечення в цілому.

У даному випадку вищевказана виплата обрахована із грошового забезпечення без врахування отриманих ним під час проходження військової служби сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Не погоджуючись із розміром отриманої грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, преставниця позивача звернулася до суду із даним позовом.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною другою статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Таким Порядок розроблено відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", від 22.12.1995 № 1037 "Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі", від 15.06.1994 № 414 "Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", від 11.08.1999 №648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги (п.2 Порядку № 260).

Пунктами 1 Розділу XXІІI Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Абзацем 2 пункту 2 Розділу XXІII Порядку № 260 вказано, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 Розділу XXІII Порядку № 260).

Щодо позовної вимоги стосовно обрахування компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток із розрахунку отриманого місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 суд вказує наступне.

Порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентовано розділом ХХХII Порядку №260.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХII Порядку № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Приписами п. 7 розділу ХХХII Порядку № 260, та ч. 2 ст. 15 Закону №2011 визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. 1, 4 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, то слід відмітити, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, необхідно урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Зважаючи на викладене, додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168 повинна входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23.

Втім, як свідчать матеріали справи, зокрема довідка Військової частини НОМЕР_2 № 4634 від 27.12.2024 на яку посилається представниця та долучила до матеріалів справи, позивач у період з вересня 2023 року по липень 2024 року додаткову винагороду встановлену Постановою № 168 не отримував.

За змістом листа Військової частини НОМЕР_2 № 10610 від 27.12.2024 за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_4 ОСОБА_1 не виконував бойові (спеціальні) завдання, а тому така винагорода йому не нараховувалася. Вказані факти представницею позивача у ході судового розгляду справи не спростовані.

Враховуючи встановлені обставини справи підстави для врахування у грошове забезпечення з якого здійснено обрахунок компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки додаткової винагороди встановленої Постановою № 168 відсутні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа Руїз Торіха проти Іспанії) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного суду є захист порушених прав фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно позовні вимоги не можуть бути спрямовані у майбутнє, оскільки задоволення такого позову буде суперечити меті і завданню адміністративного судочинства. Тому суд вважає, що порушене право підлягає захисту станом на час вирішення справи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази, дійшов висновку, що відповідачем на виконання положень ч.2 ст.77 КАС України доведено правомірність своєї бездіяльності та наявними матеріалами справи спростовано її протиправність, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 через оперативне командування Північ, Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 23 жовтня 2025 р.

23.10.25