Справа № 600/1753/25-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Чернівці Справа № 600/1753/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних обставин).

В обґрунтування позовних вимог позивач, серед іншого, вказував, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 він за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.05.2023 був виключений з військового обліку військовозобов`язаних запасу згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку із чим на сторінці 26 військового квитка проставлено відповідний запис Виключено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку позивача, рішення відповідача про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 суперечить рішенню попереднього начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.05.2023, згідно якого його виключено з військового обліку військовозобов`язаних, як наслідок, будь які обов`язки щодо військового обліку та несення ним військової служби припинились.

Позивач, як особа, яка була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, відповідно до вимог п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу вважає, що на законних підставах був виключений з військового обліку, тому не підлягає повторному взяттю на військовий облік з огляду на відсутність у чинному законодавстві нормативно визначеного права ТЦК та СП повторно брати на військовий облік громадян, які раніше були виключені з військового обліку.

На момент виникнення спірних правовідносин нормативно визначене право ТЦК та СП здійснювати призов осіб, які були засуджені за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, на військову службу по мобілізації. Однак, нормативно акту, який дозволяє здійснити повторне взяття на військовий облік раніше виключеного з військового обліку громадянина призивного віку, на даний час, на переконання позивача, не існує.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду витребувано з відповідача письмові докази по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач вказував, що підстави виключення з військового обліку імперативно визначені п. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ, підтвердження наявності законних підстав для виключення з військового обліку позивача відсутні, належних та допустимих доказів такої обставини надано не було, а тому виконання такої вимоги позивача неможливе.

Крім того, відповідач зауважував, що вимога позивача зобов`язання внести інформацію про виключення з обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не може бути виконана з огляду на відсутність як технічної можливості застосування норм законодавства до 18.05.2024, так і належних правових підстав для таких дій станом на сьогодні.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 був неодноразово засуджений та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, в т.ч. за вчинення тяжких злочинів, зокрема:

- вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23.06.1993 у справі № 1-113/93 позивача засуджено до восьми років позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів;

- вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.07.2007 у справі № 1-87/2007 позивача засуджено до одного року позбавлення волі.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних 11.01.1992, а 18.05.2023 виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Судом також встановлено, що 10.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача взято на військовий облік, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 .

У відзиві відповідач стверджував та не заперечувалося позивачем під час розгляду справи, що 10.10.2024 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 були проведені заходи з обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного позивача для визначення придатності до військової служби.

За результатами медичного обстеження та медичного огляду позивач був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.10.2024 № 165/3253.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2025 № 74, позивача призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період, у складі команди НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.03.2025 № 78, у зв`язку із неприйняттям військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, наказ про призов позивача відмінено.

Як зазначав у відзиві відповідач та підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , на підставі наказу відповідача від 18.03.2025 № 74 позивача 18.03.2025 знято з військового обліку військовозобов`язаних, а на підставі наказу відповідача від 23.03.2025 № 78 позивача 23.03.2025 взято на військовий облік.

На адвокатський запит, 28.03.2025 відповідач направив на адресу представника позивача лист за вих. № 2841, в якому повідомив, що позивач був виключений 18.05.2023 з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу. Посилаючись на Закон України від 11.04.2024 № 3633-ІХ, яким внесено зміни до ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, відповідач зазначав, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути признані особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкі злочини, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

У листі відповідач також зазначав, що позивач пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_7 для встановлення ступеня придатності, та був визнаний придатним військової служби. 18.03.2025 позивач призваний на військову службу до лав Збройних Сил України під час мобілізації на особливий період.

З огляду на наведене, в листі відповідач роз`яснив, що позивач може оскаржити рішення, прийняті щодо нього до старшого командира (начальника) або до відповідного суду.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).

За визначенням, наведеним в ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, для виконання військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - № 3543-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначено ст. 37 Закону № 2232-XII.

Так, згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII (в редакції, яка діяла до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Як встановлено судом, позивач був неодноразово засуджений та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, в тому числі за вчинення тяжких злочинів.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних 11.01.1992, а 18.05.2023 виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Верховною Радою України 11.04.2023 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ).

Так, вищевказаним Законом № 3633-ІХ внесені зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та ч. 6 ст. 37 цього Закону викладено в новій редакції, а саме, зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Таким чином, з 18.05.2024 редакція ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, така підстава, як громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.

Крім того, згідно п. 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть, серед іншого, бути призвані:

- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.

З огляду на наведені вище положення Закону № 2232-XII та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абз. 1 та 2 п. 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд також звертає увагу, що за колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону. Однак, у спірних правовідносинах йдеться не про юридичну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.

Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.

Суд вважає, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку. З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

З огляду на наведені вище положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Оскільки підстави для виключення позивача з військового обліку відпали в силу вимог діючого законодавства, позивач фактично набуває статусу військовозобов`язаного, з моменту набрання законної сили Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2023 № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024.

Беручи до уваги вищенаведене, суд відхиляє посилання позивача про те, що на нього не поширюються дія Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закон № 3633-ІХ) та Порядку № 560.

Позаяк, за чинними нормами ст. 28 Закону № 2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах взяв його на військовий облік військовозобов`язаних.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправності дій відповідачем щодо взяття його на військовий облік військовозобов`язаних, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правомірність дій відповідача в спірних правовідносинах.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-243, 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.К. Левицький