Справа № 640/18729/22
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року № 640/18729/22

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002, та внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 запис про проходження військової служби у період навчання, з 30.07.1998 по 31.07.2002, на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час постановки на військовий облік у зв`язку зі звільненням з військової служби у військовій прокуратурі Черкаського гарнізону Центрального регіону України у запас, з метою з`ясування кількості років вислуги на військовій службі, яка зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем було отримано копію послужного списку з особової справи офіцера.

З вказаного послужного списку позивачем було встановлено, що уповноваженим органом початком проходження військової служби зазначено 01.08.2002, водночас, за твердженнями позивача уповноваженими особами не було враховано періоду навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого з 30.07.1998 по 31.07.2002 до вислуги років на військовій службі.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На день розгляду справи по суті відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.

Таким чином, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів, наказом ректора Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого 30.07.1998 №142-С позивача зараховано на навчання на військово-юридичний факультет №6 Академії за денною формою навчання.

У зв`язку з закінченням військово-юридичного факультету при вищому цивільному навчальному закладі наказом Міністра оборони України від 20.06.2003 №225 ОСОБА_1 присвоєно офіцерське звання «лейтенант юстиції» та направлено для подальшого проходження військової служби до органів прокуратури.

У подальшому, наказами ректора Академії від 27.06.2003 №286-С та начальника військово-юридичного факультету Академії від 27.06.2003 №66 позивача було відраховано з Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у зв`язку з закінченням навчання і отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста - спеціаліста та офіцера військового управління тактичного рівня.

На підставі наказу Військової прокуратури Північного регіону України від 28.07.2003 №29 о/с позивача призначено на посаду слідчого військової прокуратури Черкаського гарнізону Північного регіону України.

Відтоді по теперішній час позивач проходить службу в органах прокуратури України та наразі займає посаду начальника відділу Офісу Генерального прокурора та являється офіцером запасу.

З матеріалів справ вбачається, що після звільнення 10.09.2020 позивача з військової служби, його особова справа була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, під час постановки на військовий облік у зв`язку зі звільненням з військової служби у військовій прокуратурі Черкаського гарнізону Центрального регіону України у запас, з метою з`ясування кількості років вислуги на військовій службі, яка зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем було одержано копію послужного списку з особової справи офіцера.

З вказаного вище послужного списку вбачається, що уповноваженим органом було зазначено, що початком проходження позивачем військової служби являється 01.08.2002.

При цьому, за твердженнями позивача, уповноваженим органом не було враховано період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого з 30.07.1998 по 31.07.2002 до вислуги років на військовій службі.

Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до відповідача про внесення змін до послужного списку та зарахування до вислуги років на військовій службі всього періоду навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, а саме з 30.07.1998 по 31.07.2002.

Однак, листом від 12.10.2022 №3937 ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено позивачу у зарахуванні строку навчання до вислуги років, в обґрунтування чого останнім було вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не має компетенції обчислювати та зараховувати військовозобов`язаним громадянам будь-яких строків військової служби.

У зв`язку з вищевикладеним та вважаючи протиправними дії уповноваженого органу щодо відмови у зарахуванні періоду навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого з 30.07.1998 по 31.07.2002 до вислуги років на військовій службі, позивач звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, наказом ректора Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого 30.07.1998 №142-С позивача зараховано на навчання на військово-юридичний факультет № 6 Академії за денною формою навчання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» до Збройних Сил України належать з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (у редакції, чинній на момент вступу заявника до військово-юридичного факультету) одним з видів військової служби є військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.

Згідно статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 №1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент вступу на навчання позивача, встановлені такі види військової служби, зокрема, військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.

З аналізу матеріалів справи та, зокрема, послужного списку ОСОБА_1 , судом було встановлено, що при розрахунку вислуги років військової служби уповноваженими особами не було враховано період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 30.07.1998 по 31.07.2002.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 15 «Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28 грудня 1995 року № 360/342 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29 січня 1996 року за № 39/1064, (який був чинним на момент вступу позивача на навчання) вбачається, що військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військовонавчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів.

У свою чергу, судом встановлено, що відповідно до указу Президента України від 20 листопада 1996 року № 1105/96 «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково дослідної роботи у галузі військового законодавства», вказано, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу.

Даний статус встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1998 №70 «Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» та постановою від 15.12.1997 №1410 «Про Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти», де також зазначено факультет військової юстиції Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.10.1998 № 399 до вищих військових навчальних закладів відносяться такі військові структури, як військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах які готують фахівців з відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями.

Таким чином, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів ОСОБА_1 в установленому порядку зарахований до військового навчального підрозділу вищого навчального закладу і не мав військового звання офіцерського складу, то суд приходить до висновку, що початком проходження ним військової служби у Збройних Силах України має бути день зарахування за денною формою навчання на військово-юридичний факультет Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого - тобто 30.07.1998.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до пункту 4 Розділу І Тимчасового положення «Про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента від 13.05.1993 №174/93, (яке втратило чинність 01 січня 2002 року, тобто чинного в період вступу та навчання позивача у військово-юридичному факультеті НЮА ім. Ярослава Мудрого), встановлено, що початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вищезазначеного конституційного положення щодо недопустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, оскільки позивач був зарахований на навчання до військово-навчального закладу наказом ректора Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 30.07.1998 №142-С, то з урахуванням вищевикладеного, є наявність підстав вважати, що початком проходження позивачем військової служби є 30.07.1998.

При вирішенні спору суд враховує, що оскільки при звільненні з військової служби 10.09.2020 у запас позивач не набув права н пенсію за вислугу років на військовій службі, його особова справа відповідно до пункту 1.8 розділу ІV Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 (за вибраним місцем проживання).

Таким чином, у ході розгляду справи встановлено, що позивач в період з 30.07.1998 по 31.07.2002 навчався у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, а відтак має право на зарахування спірного періоду до строку безперервної військової служби відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 1.2 розділу ІV Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, серед основних завдань обліку особового складу є: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями, а також трудової діяльності працівників Збройних Сил України; ведення довідкової роботи з питань проходження військової служби особовим складом і розшуку військовослужбовців.

Відповідно до пункту 1.6 розділу ІV Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, організація і стан обліку особового складу покладаються:

у підрозділах - на командирів підрозділів;

на кораблях - на старших помічників (помічників) командирів кораблів;

у військових частинах і з`єднаннях - на начальників штабів військових частин і з`єднань;

у військових частинах і на кораблях, де посади начальника штабу і старшого помічника (помічника) командира корабля штатом не передбачені, - на командирів військових частин, кораблів;

у військових навчальних закладах, установах і організаціях - на начальників штабів, а там, де вони штатами не передбачені, - на керівників закладів, установ і організацій;

у військових комісаріатах - на військових комісарів;

в органах військового управління - на начальників штабів, а там, де вони штатами не передбачені, - на командира (керівника) органу військового управління;

у кадрових органах - на керівників кадрових органів;

у структурних підрозділах Генерального штабу і Міністерства оборони - на керівників цих структурних підрозділів.

За змістом пунктів 1, 9 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №389 від 03.06.2013, військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території, завданнями яких визначено ведення обліку осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З урахуванням наведеного, враховуючи звільнення позивача у вересні 2020 року з військової служби та направлення його особової справи до ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинення діяльності системи військових прокуратур, унеможливлено внесення змін до послужного списку будь-яким іншим органом, аніж відповідачем, у якого зберігається особова справа позивача, що містить оригінал послужного списку.

За правилами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище в сукупності, суд доходить висновку, про наявність протиправних дій відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002, та внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу ОСОБА_1 , оскільки як було встановлено судом вище, на момент прибуття позивача на навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, чинним на той момент законодавством було передбачено віднесення такого навчання до початку військової служби.

Зважаючи на встановлені вище обставини, для належного та об`єктивного захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині:

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 запис про проходження військової служби у період навчання, з 30.07.1998 по 31.07.2002, на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі №640/15410/21.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002, та внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, з 30.07.1998 по 31.07.2002.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) внести до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) запис про проходження військової служби у період навчання, з 30.07.1998 по 31.07.2002, на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.