Справа № 120/12990/25
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

23 жовтня 2025 р. Справа № 120/12990/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Коломієць М.А.,

представника позивача: Бойка Ю.М.,

представника відповідача: Дубіцької Т.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення № від 06.05.2025 року.

Ухвалою від 19.09.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В той же час, розглянувши надані позивачем матеріали, суд прийшов до висновку про неможливість вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду на стадії відкриття провадження в справі. Таким чином вказано, що питання дотримання строку звернення до суду буде вирішено судом в підготовчому судовому засіданні.

10.10.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

18.10.2025 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано клопотання у якому останній просив суд залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивач звернулась до суду із пропуском строку звернення до суду.

17.10.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

23.10.2025 року від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в якій вказано, що позивач отримала рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги 27.08.2025 року.

Також вказав, що Державною податковою службою України було порушено правила направлення поштових відправлень, що є істотним порушенням процедури адміністративного оскарження, внаслідок якого позивач не була повідомлена про прийняте за результатом процедури адміністративного оскарження рішення, чим було порушено її право на судове оскарження рішення.

У підготовчому судовому засіданні 23.10.2025 року представник позивача вказав, що причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою є поважними, а тому підлягають поновленню.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні стверджувала, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому позовну заяву просила залишити без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, загальний строк звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а у випадку використання позивачем досудового порядку вирішення спору такий строк становить три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги, або шість місяців з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою у випадку, якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом.

При цьому, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Згідно із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення становить: шість місяців з дня, коли особа дізналася про прийняття такого податкового повідомлення-рішення у випадку невикористання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження) відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України, та один місяць з дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 статті 56 ПК України у випадку використання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач скористалась процедурою досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) податкового повідомлення-рішення № від 06.05.2025 року.

Рішенням Державної податкової служби України №19844/6/99-00-06-03-02-06 від 10.07.2025 року про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення № від 06.05.2025 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом становить один місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У пункті 42.2. ст.42 Податкового кодексу України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Таким чином, законодавець встановив два окремих випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідні правові висновки були викладені у постанові Верховного Суду №520/7480/25 від 24 вересня 2025 року.

Судом встановлено, що рішення Державної податкової служби України №19844/6/99-00-06-03-02-06 від 10.07.2025 року про результати розгляду скарги направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку, проте повернулося до відправника із зазначенням причини повернення "За закінченням терміну зберігання".

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідно до 94 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270, для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

Згідно положень, встановлених у Правилах, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками "Судова повістка", "Повістка ТЦК"), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Згідно положень пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З огляду на зазначені приписи та той факт, що в спірних правовідносинах рішення Державної податкової служби України №19844/6/99-00-06-03-02-06 від 10.07.2025 року про результати розгляду скарги на оскаржуване податкове повідомлення-рішення, повернуто відправнику Укрпоштою за зворотною адресою 25.07.2025 (поштове відправлення №363) у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, то вважається, що воно фактично вручене відповідно до вимог Податкового кодексу України 25.07.2025.

Водночас, з цим позовом позивач звернулась 16.09.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 15.09.2025), тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

Суд зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що законодавцем пов`язано початок перебігу строку звернення до адміністративного суду саме із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Щодо тверджень представника позивача, що Державною податковою службою України був порушений порядок направлення поштових відправлень, через що вона не змогла отримати рішення Державної податкової служби України №19844/6/99-00-06-03-02-06 від 10.07.2025 року про результати розгляду скарги, суд вважає їх безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо порядку направлення рішень за результатами адміністративного оскарження.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що зазначене рішення було направлено на офіційну адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Поштове відправлення повернулося до Державної податкової служби України із відміткою про закінчення терміну зберігання, що свідчить про невжиття позивачем належних заходів для отримання кореспонденції.

Як уже зазначалось судом, положеннями пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з його відсутністю за податковою адресою чи з інших причин, документ вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, враховуючи, що рішення Державної податкової служби України було направлено з дотриманням встановленого порядку, а його повернення відбулося з незалежних від контролюючого органу причин, суд приходить до висновку, що рішення №19844/6/99-00-06-03-02-06 від 10.07.2025 року вважається належним чином врученим позивачу 25.07.2025 року, тобто в день, коли поштовою службою було здійснено позначку про повернення відправлення.

Таким чином, доводи представника позивача про неналежне вручення зазначеного рішення спростовуються матеріалами справи і є необґрунтованими.

Разом з тим, суд не приймає доводи представника позивача про порушення Державною податковою службою України правил направлення поштових відправлень через незазначення номера мобільного телефону позивача під час формування поштового відправлення, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Нормами Податкового кодексу України та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, не передбачено обов`язку контролюючого органу зазначати номер телефону одержувача у поштовому відправленні як умову його належного направлення чи вручення.

Наявність наказу про відпустку позивача у період з 14.07.2025 по 25.07.2025 не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки перебування у відпустці не є об`єктивною перешкодою для отримання поштової кореспонденції.

Позивач, як добросовісний учасник податкових правовідносин, зобов`язана була забезпечити належне отримання поштових відправлень за своєю адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, або уповноважити іншу особу на їх прийняття.

Невжиття таких заходів свідчить про неналежну поведінку позивача та не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Крім того, суд зазначає, що у змісті заяви про поновлення строку звернення до суду представник позивача вказував, що 02 червня 2025 року працівниками Державної податкової служби України позивача було повідомлено про те, що рішення за результатами розгляду її скарги буде прийнято 19.07.2025 року.

Представник позивача зазначив, що, не отримавши рішення за результатами скарги, позивач звернулась до Адвокатського бюро Тетяни Андріанової з метою отримання правової допомоги, про що 21.08.2025 року було укладено договір про надання правової (правничої, професійної) допомоги №53/25.

Втім, звернення до адвокатського бюро лише 21.08.2025 року, тобто більш ніж через місяць після дати, коли позивачу було відомо про прийняття рішення, свідчить також про недобросовісне зволікання та пасивну поведінку позивача щодо реалізації свого права на судовий захист.

Таким чином, зазначені дії не спростовують факт пропуску встановленого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України місячного строку звернення до суду та не можуть розцінюватися як об`єктивно непереборні обставини, що унеможливили своєчасне подання позову.

На переконання суду, наведені позивачем обставини не є об`єктивними, тобто такими, що не залежали від волі позивача, обставинами, які б доводили поважність причин пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з позовом неповажними.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.10.2025 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович