Справа № 420/12870/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12870/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційними скаргами Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІСТІЛ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

28 квітня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІСТІЛ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2025/000001/2 від 25.02.2025 року;

визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2025/000011 від 25.02.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «ПОЛІСТІЛ» надало всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару. Подані декларантом документи для митного оформлення товару за ціною контракту відповідають вимогам ст.53 Митного кодексу України, є належними, допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей. Прийняті рішення про коригування митної вартості та картка відмови є протиправними, оскільки ґрунтуються не на законі, а на безпідставних висновках та власних переконаннях контролюючого органу.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що в документах, які надані декларантом, наявні розбіжності, відсутні всі відомості щодо ціни та вони не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості. У зв`язку з вищевикладеним Одеською митницею обґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

21.07.2025 року представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просить вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500грн та послуг з письмового перекладу документів в сумі 14 320 грн.

Відповідач подав заперечення, у який просив зменшити заявлену до відшкодування суму витрат на професійну правничу допомогу та відмовити у компенсації витрат на переклад документів

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року адміністративний заяву ТОВ «ПОЛІСТІЛ» задоволено, стягнуто з Одеської митниці на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн та витрати пов`язані з залученням перекладача в сумі 14 320 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надана належна оцінка доводам відповідача, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних, та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України.

Судом першої інстанції також не враховано, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів встановлено, що в поданих документах містились розбіжності, а також декларантом не надано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Додатково апелянт вказує, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Не погодившись з прийнятими додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить їх скасувати та відмовити позивачу стягнені витрат, які повзанні з перекладом документів та зменшити присуджену суму витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської митниці задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

В межах здійснення зовнішньоекономічної діяльності 24.07.2023 року позивачем ТОВ «ПОЛІСТІЛ» (покупець) укладений з ТАТМЕTAL ЗELIK SANAYI VE TЭCARET A. Ю, (Турецька Республіка, продавець) контракт №ТАТ/2023/172, відповідно до умов якого продавець зобов`язався продати покупцю, а покупець зобов`язався придбати гарячеоцинковану сталь у рулонах та/або забарвлену оцинковану сталь у рулонах та/або холоднокатану сталь у рулонах. Якість, маркування, упаковка, інші деталі вказані у технічній специфікації (Додатку) та/або у проформі інвойсі, що є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до п.3.1 контракту №ТАТ/2023/172 від 24.07.2023 ціна за одиницю встановлюється за взаємною згодою між продавцем і покупцем по електронній пошті, факсу або телефону. Ціна за одиницю товару, код якості, кількість товару, а також загальна вартість будуть вказані у рахунку-проформі, виставленому продавцем відповідно до пункту 1.3 контракту. Ціни, зазначені в рахунку-проформі, є фіксованими, незмінними та не підлягають обговоренню. Валюта контракту долар США. Сума договору це сума рахунків-фактур, які є невід`ємною частиною даного договору.

Контрагентом позивача складено комерційні інвойси від 13.02.2025 року №ЕХР004 та №EXP228, від 14.02.2025 №EXP240 та №EXP241 на поставку товару (прокат плоский з нелегованої сталі оцинкована сталь у рулонах), в яких містяться посилання на проформу інвойс, якою визначені ціни на товар, а саме:

по комерційному інвойсу №EXP004 від 13.02.2025 ціна на товар визначена у проформі інвойс №ТХ5004409 від 02.12.2024 та становить 237747,29 дол. США, умови поставки FOB, KARASU PORT, Туреччина (Інкотермс 2020), умови платежу 10% авансовий платіж; 90% перед відправкою, країна походження товарів Туреччина;

по комерційному інвойсі №EXP228 від 13.02.2025 ціна на товар визначена у проформі інвойс №ТХ5004408 від 02.12.2024 та становить 336900,25 дол. США, умови поставки FOB, KARASU PORT, Туреччина (Інкотермс 2020), умови платежу 10% авансовий платіж; 90% перед відправкою, країна походження товарів Туреччина;

по комерційному інвойсу №EXP240 від 14.02.2025 ціна на товар визначена у проформі інвойс №ТХ5004408 від 02.12.2024 та становить 8811,75 дол. США, умови поставки FOB, KARASU PORT, Туреччина (Інкотермс 2020), умови платежу 10% авансовий платіж; 90% перед відправкою, країна походження товарів Туреччина;

по комерційному інвойсу №EXP241 від 14.02.2025 ціна на товар визначена у проформі інвойс №ТХ5004409 від 02.12.2024 та становить 13 164,76 дол. США, умови поставки FOB, KARASU PORT, Туреччина (Інкотермс 2020), умови платежу 10% авансовий платіж; 90% перед відправкою, країна походження товарів Туреччина;

У зв`язку поставкою товару на виконання контракту №ТАТ/2023/172 від 24.07.2023, позивачем 21.02.2025 подано до Одеської митниці митну декларацію №250A3406, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у деклараціях відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МК України (контракт з додатками до нього, інвойси, платіжні інструкції в іноземній валюті та інші документи).

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500390/2025/000001/2 від 25.02.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2025/000011 від 25.02.2025.

В рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) у коносаментах №2 від 15.02.25 та №3 від 15.02.25 наявні відомості про те, що фрахт оплачується згідно з Charter Party від 07.02.25. Ненадання до митного оформлення транспортного (перевізного) документа Charter Party від 07.02.2025 як невід`ємної частини коносаментах №2 від 15.02.25 та №3 від 15.02.25 не дає права митному органу впевнитись у достовірності заявлених відомостей, що мають вплив на правильність визначення митної вартості, у тому числі, умов поставки FOB KARASU TURKEY, зокрема, щодо наи?мача судна, умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо.

2) у коносаменті №2 від 15.02.25 у якості умов оплати фрахту зазначено: freight payable as per Charter-Party, а у коносаменті №3 від 15.02.25-freight prepaid. Зазначений документ до митного оформлення не надавався, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки FOB KARASU TURKEY.

3) згідно наданої заявки від 11.02.2025 №004 зазначено, що порт завантаження Ігзас, Туреччина, що відрізняється від порту зазначеного у коносаментах №2 від 15.02.25, №3 від 15.02.25. У вищевказаних коносаментах порт завантаження вказаний KARASU TURKEY.

4) згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII Про валюту і валютні операції, Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.19 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.08 №216.

Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.25 №140, платіжну інструкцію в іноземній валюті від 15.01.25 №145, платіжну інструкцію в іноземній валюті від 12.02.25 №180, платіжну інструкцію в іноземній валюті від 12.02.25 №181 яка не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема: підписів (власноручних)/електронних) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації та інформації про місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача; містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією.

5) у поданих платіжних інструкціях наявні сліди накладення на сам бланк печатки та підпису уповноваженого банку, які є ідентичними один до одного. В деяких місцях є випадки накладення печатки та підписів, які перекривають сам текст інструкції?. Викладене може свідчити про наявність ознак підробки таких платіжних інструкцій?. До платіжної? інструкцію від 08.01.25 №140, платіжної? інструкцію від 15.01.25 №145 так і не було надано SWIFT.

6) згідно з пунктом 4.1 та 4.2 Контракту від 24.07.2023 №TAT/2023/172 вказано певні умови щодо оплати за товар: 20% передоплата згідно загальної? ціни зазначеної у проформі інвои?с (далі-проформа), 80% залишку загальної? ціни зазначеної? у Проформі.

Тобто, згідно з наданими до митного оформлення проформами від 02.12.24 №TX5004408 та від 02.12.24 №TX5004409 сума передоплати у вигляді 20% повинна була б складати загалом 413981 дол. США (згідно проформи від 02.12.24 №TX500 дол. США, згідно проформи від 02.12.24 №TX5004409 59981 дол. США).

В самих проформах вказано, що оплата відбувається за схемою 10% передоплата згідно загальної ціни зазначеної у проформі, 90 % залишку загальної ціни, зазначеноі? у проформі після погрузки. Згідно з наданими до митного оформлення проформами від 02.12.24 №TX5004408 та від 02.12.24 №TX5004409 сума передоплати у вигляді 10% повинна була б складати загалом 206990,5 дол. США (згідно проформи від 02.12.24 №TX500 дол. США, згідно проформи від 02.12.24 No TX50,5 дол. США).

Натомість надано платіжні інструкції від 08.01.2025 №140, платіжну інструкцію від 15.01.25 №145 на загальну суму 439798 дол. США, що відрізняється від сум, які б ТОВ ПОЛІСТІЛ повинен був сплатити згідно контракту від 24.07.23 №TAT/2023/172 та/чи згідно з проформами.

Так, згідно з пунктом 70 платіжних інструкцій від 08.01.25№140 та від 15.01.25 №145 вказані ще документи, які не були надані, ані під час митного контролю, ані після надання додаткових документів, що не дає можливості митним органам упевнитись у правильності обчислень та сплаченої ціни. З огляду на п. 4 ч.2 ст 53 Кодексу декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар.

7) митна декларація країни відправлення від 13.02.25 №25410700EX00000987, від 14.02.25 №25410700EX00001020 та від 14.02.25 №25410700EX00001026 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки: не містить відомостей про документи (контракт, проформа-інвои?с, інвои?с), на підставі яких здійснювався експорт товару;

8) у наданому до митного оформлення прас-листі виробника товарів від 28.11.24 б/н не зазначено термін його дії.

В рішенні запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

У рішенні вказано, що 25.02.25 декларантом надано деякі документи та лист в якому зазначено, що додаткові документи надаватись більше не будуть. Обґрунтування та документального підтвердження зменшення ціни, документальних підтверджень витрат понесених на транспортування оцінюваних товарів під час митного оформлення не надано.

Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Не погоджуючись з правомірністю рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митними деклараціями, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодекс та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В оскаржуваному рішенні №UA500390/2025/000001/2 від 25.02.2025 недоліком, який на думку митного орану свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару є те, що не надано до митного оформлення транспортного (перевізного) документа Charter Party від 07.02.2025 як невід`ємної? частини коносаментів №2 від 15.02.2025 та №3 від 15.02.2025.

Відповідно до п.3.2 контракту №ТАТ/2023/172 від 24.07.2023 умови та строки поставки будуть визначатися за взаємною згодою сторін під час переговорів щодо ціни та з урахуванням Інкотермс 2010 до виставлення проформи-інвойса. Всі умови повинні бути вказані в проформі-інвойсі.

В проформах-інвойсах від 02.12.2024 №ТХ5004409 та №ТХ5004408 визначено умови поставки FOB, KARASU PORT, Туреччина (Інкотермс 2020), згідно яких продавець виконує постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження, це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.

Отже, витрати на оплату перевезення від порту відвантаження до порту призначення несе покупець.

За таких умов колегія суддів вважає, що, покупець не зобов`язаний витребувати у продавця Charter Party (договір на використання судна для перевезення вантажу), який не впливає на ціну товару, оскільки укладається із третьою особою, розрахунки із яким продавець здійснює самостійно, і вартість такого договору вже включено у вартість товару.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи митного органу щодо неможливості підтвердження митної вартості товару через розбіжності у зазначенні порту завантаження, враховуючи наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 20.08.2024 року між EMERALD LOGISTIC s.r.o. (Словаччина, експедитор) та позивачем ТОВ «ПОЛІСТІЛ» (клієнт) укладено договір №TR2024-2 транспортно-експедиторського обслуговування, предметом якого є надання експедитором послуг клієнту з експедирування експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, включаючи організацію доставки різними видами транспорту, перевалку вантажів у портах та надання інших послуг за погодженням сторін.

Організація виконання експедитором визначених договором послуг здійснюється на підставі заявки, яка оформлюється та погоджується сторонами. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору №TR2024-2 від 20.08.2024).

11.02.2025 року сторонами складено заявку №004 до договору №TR2024-2 від 20.08.2024 року, згідно якої погоджено, що портом завантаження є Ігзас, Туреччина.

Водночас, 11.02.2025 року сторонами складено доповнення №1 від 12.02.2025 року до заявки №004 від 11.02.2025 року згідно договору №TR2024-2 від 20.08.2024 року, згідно якого сторони прийшли згоди змінити порт погрузки товару на порт Карасу, Туреччина.

За таких обставин суд вважає, що зазначення різних портів у первісній та оновленій заявці не може вважатися розбіжністю, що ставить під сумнів митну вартість товару, оскільки зміна порту була погоджена сторонами в установленому договором порядку до моменту завантаження та відображена у відповідних товаросупровідних документах.

Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що сумніви, які не дають митному органу впевнитись в митній вартості товару зазначено відсутність в платіжних інструкціях в іноземній валюті обов`язкових реквізитів, визначених постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року №216, зокрема: підписів (власноручних)/електронних) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації та інформації про місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача; містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією.

Згідно з п.4 ч.2 ст.52 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №280/1853/19 зазначив, що повідомлення, сформовані за результатами здійснення переказів в іноземній валюті, в тому числі за допомогою системи SWIFT, за умови наявності у них всіх реквізитів, що дозволяють ідентифікувати здійснення такої операції, можуть вважатись належним документом, що підтверджує факт оплати за товар. Колегія суддів відхилила посилання скаржника на недотримання позивачем вимог Постанови №78 в частині накладення електронного цифрового підпису (далі ЕЦП) на платіжні доручення, оскільки засади використання сервісу Інтернет-банкінг передбачають використання означеного сервісу із використанням ЕЦП, відтак, роздруківки платіжних доручень здійснені з означеного сервісу слід вважати такими, що здійснені з накладенням ЕЦП.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за контрактом здійснено через ПАТ Акціонерний банк «Південний» із застосуванням електронного програмно-технічного комплексу, про що до митного оформлення надані роздруківки електронних платіжних інструкцій в іноземній валюті від 08.01.2025 №140, від 15.01.2025 №145, від 12.02.2025 №180 та від 12.02.2025 №181, які в повній мірі надають можливість ідентифікувати операцію за сторонами (ТОВ ПОЛІСТІЛ та ТАТМЕTAL ЗELIK SANAYI VE TЭCARET A. Ю,), підставою (із посиланням на контракт №ТАТ/2023/172 від 24.07.2023 та проформи-інвойси від 02.12.2024 №ТХ5004409 та №ТХ5004408), датою та сумою тощо, що відповідачем не заперечується.

У вказаних платіжних інструкціях в іноземній валюті також містяться відмітки банківської установи ПАТ Акціонерний банк «Південний» про проведення платежів та накладені підписи уповноважених осіб.

Відповідно до п.6 розділу І Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008 (далі Положення №216), ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги.

Згідно до п.26 розділу ІІІ вказаного Положення №216, надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.

При електронній ідентифікації клієнта банком, за допомогою апаратного цифрового ключа, його підпис на платіжних документах не вимагається.

Отже, посилання митного органу на відсутність підпису відповідальних осіб платника у платіжних інструкціях в іноземній валюті спростовується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій.

Крім того, у наданих платіжних документах зазначені найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг, що відповідає вимогам п.14 Положення №216.

Водночас, твердження митниці щодо наявності ознак підробки таких платіжних інструкцій є виключно припущеннями, не підтверджуються жодними належними доказами та не можуть розцінюватися як встановлений факт фальсифікації документів.

Посилання відповідача на ідентичність печаток або підписів обумовлена особливостями функціонування програмного забезпечення, яке використовується фінансовою установою при формуванні платіжних інструкцій. Накладення підпису чи відтиску печатки на частину тексту не свідчить про недійсність документа, враховуючи те, що зазначені платіжні інструкції містять усі реквізити, передбачені Положенням №216, і мають відмітки банку про виконання відповідної операції.

Щодо доводів митного органу про нібито невідповідність сум, сплачених за товар згідно з платіжними інструкціями, умовам оплати, визначеним у контракті №TAT/2023/172 від 24.07.2023 та проформах від 02.12.2024 №TX5004408 і №TX5004409, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Наведені твердження базуються на припущенні про те, що усі платежі, відображені у платіжних інструкціях стосуються виключно однієї поставки за контрактом №TAT/2023/172.

Однак у призначеннях платежу зазначено, що перерахування коштів здійснюється як на виконання умов контракту №TAT/2023/172 від 24.07.2023, так і за іншим контрактом - №TX5004422 від 09.12.2024. Відтак, загальна сума сплачених коштів не може розглядатися виключно в межах одного контракту та відповідних інвойсів-проформ.

Таким чином, вказані розбіжності у сумі не свідчать про порушення умов оплати, а є наслідком проведення кількох платежів в межах різних договірних зобов`язань між сторонами.

Таким чином, надані документи на підтвердження митної вартості не містять будь-яких розбіжностей, які вказують на заниження заявленої митної вартості.

Відповідач не обґрунтував підстав для витребування додаткових документів, оскільки в наданих при митному оформленні документах не було розбіжностей. Тому вимога протягом 10 календарних днів надати додаткові документи на підтвердження вартості товару: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару має ґрунтуватись насамперед на виявлених розбіжностях у наданих до митного оформлення документів, що можуть вплинути на визначення митної вартості, або які ознаки підробки були виявлені, або які відомості відсутні у наданих документах.

Цей висновок підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року по справі №815/329/17, де суд зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Сам факт ненадання декларантом в установлений строк додаткових документів або ж відмови у їх наданні за відсутності оцінки достатності документів, первісно наданих декларантом, на підтвердження ціни угоди щодо товарів, що імпортуються, не є беззаперечною умовою для висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності, судова колегія вважає вірними висновки суду, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню. Отже, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за методом за ціною договору подібних (аналогічних) товарів.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Судова колегія зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Вищевказане свідчить, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та в повній мірі відповідають вимогам /Митного кодексу України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Щодо правомірності ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6500 грн та витрат, пов`язаних із залученням перекладача з перекладу митних документів по справі у розмірі 14320,00 грн, судова колегія зазначає наступне.

Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу разом з заявою надано до суду першої інстанції наступні документи: На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи надані копії документів, укладених між адвокатським об`єднанням «LexProGroup» в особі старшого партнера Гудіми В.І. та ТОВ «ПОЛІСТІЛ» в особі керівника Волкова А.М.: договору №20/03/25-Г про надання правничої допомоги від 20.03.2025 року, витяг з договору про надання правничої допомоги №20/03/25-Г від 20.03.2025, розрахункової квитанції №839345 від 04.04.2025, платіжної інструкції кредитного переказу коштів №1814 від 28.03.2025, акт №1 наданих послуг від 09.06.2025, рахунок-фактура №20/03/25-Г від 26.03.2025.

Відповідно до п.1.1 договору №20/03/25-Г про надання правничої допомоги від 20.03.2025 року клієнт доручає, а виконавець приймає на себе виконання доручення щодо надання клієнту правничої допомоги в обсязі та умовах, визначених в кожному конкретному випадку між сторонами.

За надання правничої допомоги клієнт зобов`язується виплатити виконавцю гонорар (винагороду), в розмірі та на умовах, визначених взаємною домовленістю сторін або в укладеній додатковій угоді (рахунку-фактурі на оплату послуг) до цього Договору (п. 3.1. договору №20/03/25-Г).

Згідно з актом №1 наданих послуг від 09.06.2025 сторони погодили, що відповідно до договору №20/03/25-Г про надання правничої допомоги від 20.03.2025 року виконавцем у період з 20.03.2025 по 09.06.2025 надано клієнту наступні послуги:

1) надання юридичної консультації та правової позиції для звернення ТОВ «ПОЛІСТІЛ» до суду щодо визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови Одеської митниці - вартістю 1000,00грн;

2) вивчення судової практики та постанов Верховного суду вартістю 1000,00 грн;

3) збір матеріалів для подачі адміністративного позову, послуги копіювального центру вартістю 1500 ,00 грн;

4) підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду адміністративного позову та процесуальних документів вартістю 3000,00 грн.

Вартість послуг складає 6500,00 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №20/03/25-Г від 26.03.2025 вартість надання правничої допомоги по договору №20/03/25-Г від 20.03.2025 складає 20000,00 грн, на підставі якого згідно платіжної інструкції кредитного переказу коштів №1814 від 28.03.2025 ТОВ «ПОЛІСТІЛ» сплачено на користь адвокатського об`єднання «ЛЕКСПРОГРУП» 20000,00грн.

Крім того, на підтвердження послуг роздрукування надано розрахункову квитанцію №839345 від 04.04.2025 згідно якої вартість таких складає 1300,00 грн.

Також на виконання ухвали суду першої інстанції від 05.05.2025 року позивач скористався послугами перекладача щодо здійснення офіційного перекладу письмових доказів з англійської на українську мову. Такі докази були надані до суду з метою доведення своєї правової позиції щодо протиправності рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2025/000001/2 від 25.02.2025.

На підтвердження наданих послуг з перекладу та їх оплати позивачем до заяви про ухвалення додаткового судового рішення долучено наступні документи: рахунок на оплату по замовленню №3 від 13.05.2025 року, акт надання послуг №2 від 05.06.2025, платіжна інструкція кредитного переказу коштів №2280 від 14.05.2025.

Згідно з рахунком на оплату по замовленню №3 від 13.05.2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон Глобал» надано послуги письмового перекладу з англійської мови на українську з печаткою бюро перекладів загальною вартістю 14320,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів №2280 від 14.05.2025 ТОВ «ПОЛІСТІЛ» сплачено на користь ТОВ «Еталон Глобал» 14320,00 грн.

05.06.2025 року сторони уклали акт надання послуг №2, яким погодили, що виконавцем надані послуги письмового перекладу з англійської мови на українську з печаткою бюро перекладів вартістю 14320,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що заявлені до відшкодування суми підтвердженні відповідними первинними документами, а отримані позивачем послуги з правової допомоги та перекладу документів на мову судочинства були необхідними.

В поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення митний орган заперечує правомірність стягнення компенсації з послуг перекладача, оскільки послуги отримані до відкриття провадження у даній справі.

Також відповідач зазначає, що сума витрат на правову допомогу є наспівмірною до складності даної справи, тому її необхідно зменшити.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, поданої на додаткове рішення, оскільки погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного, видно, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.

Подаючи апеляційну скаргу, відповідач наголошував, що необхідності зменшення заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу з огляду на її неспівмірність до складності даної справи.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане, суд першої інстанції мав підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

В аспекті наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката, однак заявлена позивачем сума (6500 грн) обґрунтованою та співмірною.

Посилання відповідача на розмір прожиткового мінімуму не є релевантним для визначення гонорару адвоката.

Щодо присудженої компенсації витрат, пов`язаної з залученням перекладача, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.(ч.3,5 ст. 137 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року позивач скористався послугами перекладача щодо здійснення офіційного перекладу письмових доказів з англійської на українську мову. Такі докази були надані до суду першої інстанції з метою доведення своєї правової позиції щодо протиправності рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2025/000001/2 від 25.02.2025.

На підтвердження наданих послуг з перекладу та їх оплати позивачем до заяви про ухвалення додаткового судового рішення долучено наступні документи: рахунок на оплату по замовленню №3 від 13.05.2025 року, акт надання послуг №2 від 05.06.2025, платіжна інструкція кредитного переказу коштів №2280 від 14.05.2025.

Згідно з рахунком на оплату по замовленню №3 від 13.05.2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон Глобал» надано послуги письмового перекладу з англійської мови на українську з печаткою бюро перекладів загальною вартістю 14320,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів №2280 від 14.05.2025 ТОВ «ПОЛІСТІЛ» сплачено на користь ТОВ «Еталон Глобал» 14320,00 грн.

05.06.2025 року сторони уклали акт надання послуг №2, яким погодили, що виконавцем надані послуги письмового перекладу з англійської мови на українську з печаткою бюро перекладів вартістю 14320,00 грн.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року по справі №160/7049/19 зазначив, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, отже понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача, а саме - за надану позивачу послугу перекладача з перекладу товаросупровідних та/чи інших документів.

За таикх обставин суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача витрати за надану позивачу послугу з перекладу документів по даній справі у розмірі 14320,00 грн.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 19 травня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст.308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко