Справа № 160/17558/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідача-2: державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
16.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідача-2: державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни від 30.04.2025 року № 78647570;
- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринську Олену В`ячеславівну виконати рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року №33/11 Про визначення балансоутримовичем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця з урахуванням рішення Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року №46/14 Про внесення доповнень до рішення міської ради від 18.05.2011 року №33/11 Про визначення балансоутримувачем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця та провести державну реєстрацію права комунальної власності на житловий будинок №9, розташований на житловому масиві Тополя-1 у м. Дніпрі.
Щодо корпусу №4 відносно якого містяться у БТІ відомості про балансоутримувача місцеву раду. Так, передача певного об`єкту нерухомого майна на баланс не є тотожним з передачею його на праві власності. Отже, надана БТІ інформація про балансоутримувача свідчить про відсутність державної реєстрації щодо корпусу № 4 житлового будинку АДРЕСА_1 . Також, важливо звернути увагу суду, що міська рада при звернення до державного реєстратора за державною реєстрацією права комунальної власності зазначала про відсутність інформації про державну реєстрацію до 01.01.2013 та подавала перелік документів передбачений щодо державної реєстрації комунальної власності, яка здійснюється вперше, який вказаний у п. 44 Порядку.
Окрім того, у зв`язку з наслідками зсуву на ж/м Тополя-1, пунктом першим рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.06.1994 року №1014 Про зняття з балансу житлового фонду будинків №№ 9, 17, 20 на ж/м Тополя-1 вирішено управлінню житлового господарства виконкому та міжміському бюро технічної інвентаризації надати статус державного житла всім приватизованим квартирам в будинку №№ 9,20 на ж/м Тополя-1, анулювати свідоцтва про право власності, розпорядження органу приватизації, забезпечити можливість потерпілим сім`ям з вищезазначених будинків приватизувати натомість одержане житло. Відтак, наявні достатні правові підстави для проведення державної реєстрації права комунальної власності за Дніпровською міською територіальною громадою в особі Дніпровської міської ради на означений будинок.
Відповідач-1: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 17.06.2025 року передана судді Пруднику С.В.
23.06.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 23.06.2025 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
30.06.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
В період з 15.08.2025 року по 29.08.2025 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
05.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 60 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року №33/11 Про визначення балансоутримовичем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця з урахуванням рішення Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року №46/14 Про внесення доповнень до рішення міської ради від 18.05.2011 року №33/11 Про визначення балансоутримувачем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця (ділі - рішення) вирішено підготувати документи для оформлення та реєстрації, в установленому порядку, права комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпровської міської ради, на будинок №9 на ж/м Тополя-1.
Крім того, означеними рішеннями покладено обов`язок щодо державної реєстрації права комунальної власності на означений об`єкт нерухомого майна на Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації (п. 4 рішення).
Рішенням Дніпровської міської ради від 23.02.2016 року №84/16 було затверджено Положення про департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - Департамент), відповідно до якого метою його створення, з-поміж іншого, є забезпечення реалізації державної політики у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обліку комунального майна, корпоративного управління, оренди та приватизації об`єктів комунальної власності територіальної громади міста тощо.

До основних завдань Департаменту належить державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, змін або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, Комунальне підприємство Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради (дійсне найменування, що змінилось з найменування Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, ) на теперішній час не є уповноваженим суб`єктом, на який покладено обов`язки з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а належним правонаступником щодо виконання зазначених повноважень є Департамент. Рішення є чинним, а отже обов`язкове до виконання.

За вказаних обставин, оскільки правонаступником прав та обов`язків у сфері здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Департамент, отже покладені обов`язки, зазначені у пункті 4 Рішення, належать до виконання саме вказаним виконавчим органом місцевого самоврядування.

Тож, керуючись частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України, законами України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Про місцеве самоврядування в Україні, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року №33/11 з урахуванням змін внесених рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року №46/14, Дніпровська міська рада звернулась до державного реєстратора, що є співробітником Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності з метою здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на будинок АДРЕСА_1 за Дніпровською міською територіальною громадою в особі Дніпровської міської ради.

Проте, рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською Оленою В`ячеславівною від 30.04.2025 року №78647570 міській раді було відмовлено у проведенні державної реєстрації права комунальної власності на житловий будинок №9 на ж/м Тополя-1, м. Дніпро.

З тексту згаданого рішення вбачається наступне. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Одринська Олена Вячеславівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська обл., розглянувши заяву від 24.04.2025 року за реєстраційним номером 66556373 (далі - заява) відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а саме. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження органу державної реєстрації прав визначені ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), до яких, в тому числі, належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а приймає відповідні рішення. Згідно ч.8 ст.18 Закону: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Також, статтею 18 Закону регламентовано, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту - Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно). На розгляд державного реєстратора надійшла заява Дніпровської міської ради про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . До заяви було надано рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 №33/11 Про визначення балансоутримувачем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця та рішення Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 №46/14 Про внесення доповнень до рішення міської ради від 18.05.2011 року №33/11 Про визначення балансоутримувачем аварійного будинку №9 на ж/м Тополя-1 Міське комунальне підприємство Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця. За результатом розгляду поданих документів слід зазначити наступне. По-перше, рішення про визначення балансоутримувача не є належним документом для державної реєстрації права власності, оскільки в Державному реєстрі речових прав не реєструється балансова належність об`єктів нерухомого майна. Речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації регламентовані статтею 4 Закону. Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 Закону. Жодного з документів, які закріплені наведеною статтею надано на розгляд державного реєстратора не було. По-друге, рішенням Дніпропетровської міської ради №46/14 від 29.07.2011 внесено доповнення до рішення ДМР №33/11 від 18.05.2011, в частині нового пункту 2.5. «Підготувати документи, для оформлення та реєстрації, в установленому законом порядку, права комунальної власності територіальної громади міста» та пунктом 4 «Комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати, в установленому порядку, право комунальної власності» Отже, наданим рішенням вирішено підготувати документи на покласти реєстрацію на КП «ДМБТІ», однак це рішення не є правовстановлюючим. По-третє, КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР, які здійснювали державну реєстрацію прав до 2013 року, було надано відомості (лист від 21.10.2015 вих №12636), що в інвентаризійній справі наявні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, будинок 9: корпус №1 значиться за трестом «Дніпроміськбуд»; корпус №2 за Верховною радою України; корпус №3 за обласною радою , корпус №4 - за місцевою радою. Статтею 3 Закону встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином наразі відсутні правові підстави, для проведення державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради оскільки наявні суперечності в частині власників на окремі корпуси будинку АДРЕСА_1 . Для вирішення питання щодо державної реєстрації права власності необхідно звернення до органів, які зареєстровані суб`єктами права власності на зазначений будинок, для належної передачі об`єкта в комунальну власність. Пунктом 58 регламентовано, що у разі коли в документах, що подаються для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва, відсутні відомості про його технічні характеристики, державна реєстрація права власності на такий об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічні характеристики, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме, майно» № 1141 від 26.10.2011, визначено процедуру функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), його невід`ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав. Відтак, на виконання вимог, закріплених підпунктом 2 пункту 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт: - ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); - тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); - загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво); - відсоток готовності (для об`єкта будівництва);-адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості яким присвоєно адресу). Відомості про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт вносяться автоматично на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такого системою: У разі відсутності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про відповідний об`єкт такі відомості вносяться на підставі документів, поданих для державної реєстрації прав. Таким чином, за наявності належних правовстановлюючих документів, необхідно буде також надання на розгляд державного реєстратора Відомостей про технічні характеристики будинку. Вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами.

Вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту позовних вимог встановлено, що предметом перевірки у цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень є рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державною таких прав.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

За змістом частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 1-2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; 1-1) спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; узуфрукт державного майна; узуфрукт комунального майна; право відання державним майном; інші речові права відповідно до закону.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок №1127), який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умов, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктами 6 та 8 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Державний реєстратор за умови відсутності підстав для неприйняття заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє її в базі даних заяв окремо щодо кожного майна, крім випадків, передбачених законом. За бажанням заявника сплата адміністративного збору за державну реєстрацію прав може проводитися шляхом ініціювання державним реєстратором, у тому числі із застосуванням засобів ведення Державного реєстру прав, відповідної оплати з використанням програмних засобів Порталу Дія з формуванням платіжного документа. У разі коли суб`єкт речового права, обтяження звільнений від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав, заявник пред`являє документ, що підтверджує право на таке звільнення, з якого державним реєстратором виготовляється копія, що додається до відповідної заяви. Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор обов`язково зазначає відомості, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 86, ст. 3145), та виконує всі дії, пов`язані з перевіркою та внесенням відомостей про ідентифікованого суб`єкта речового права, обтяження, у тому числі верифікацію відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, про ідентифіковане майно, на підставі відомостей, отриманих із електронних інформаційних систем, передбачених зазначеним Порядком. Якщо майном є закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва, яким не присвоєно ідентифікатор в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, такий ідентифікатор у заяві не зазначається, крім випадків, коли відповідно до законодавства такий ідентифікатор має бути присвоєний. У разі коли відповідно до поданих заявником документів тип об`єкта нерухомого майна зазначено як цілісний майновий комплекс, єдиний майновий комплекс, комплекс будівель та споруд чи інший тип, що вказує на наявність сукупності будівель та/або споруд, які мають окремі ідентифікатори в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, державний реєстратор формує заяви окремо щодо кожної з таких будівель та/або споруд, що мають відповідний ідентифікатор. За бажанням заявника у заяві зазначається інформація про здійснення з ним зв`язку (абонентський номер мобільного телефона та/або адреса електронної пошти). У разі відсутності зауважень до відомостей, зазначених у заяві, заявник проставляє власний підпис на ній.

Пунктом 12 Порядку №1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України Про санкції, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України Про санкції, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України Про санкції, відмови в державній реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України Про санкції.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Реєстру аграрних нот та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 89, ст. 3598), повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Із аналізу наведених норм слідує, що право власності на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється за заявою власника майна та доданими до неї правовстановлюючими документами, що підтверджують набуття права власності на відповідні об`єкти. При цьому, державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, зобов`язаний перевірити відповідність поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, перевірити відсутність суперечностей між наявною в Державному реєстрі інформацією та поданими документами, в становити відсутність заборон та обмежень щодо об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною 7 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пунктом 18 Порядку №1127 вказано, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно із приписами пункту 23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Варто зазначити, що вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації визначений у частині 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом;

6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці);

14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;

16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва;

17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва;

18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю";

19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі:

державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва;

первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням;

20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону;

21) відсутність дозволу кредитора за аграрною нотою на проведення державної реєстрації прав у результаті відчуження боржником за відповідною аграрною нотою належної земельної ділянки (крім звернення стягнення на предмет іпотеки), права оренди, права емфітевзису або права суперфіцію, укладення договору суборенди, розірвання договору оренди, емфітевзису або суперфіцію, внесення змін до такого договору або відмову від нього - у разі якщо земельна ділянка зазначена в Реєстрі аграрних нот як місце вирощування заставленої майбутньої сільськогосподарської продукції.

Частиною 2 статті 24 цього ж Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Практика Верховного Суду стосовно застосування зазначеної норми Закону сформована, зокрема у постановах від 08.05.2018 у справі № 826/7499/15, від 21.06.2018 у справах № 809/1487/17 та № 814/2545/17, від 26.06.2018 у справі № 826/8707/17, від 14.08.2018 у справах № 826/991/17, № 826/14728/15 та № 826/11388/16, від 06.05.2020 у справі № 370/2050/16-а та від 12.05.2020 у справі № 815/5474/16.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що право власності на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Державна реєстрація здійснюється за заявою власника майна та доданими до неї правовстановлюючими документами, що підтверджують набуття права власності на відповідні об`єкти. При цьому державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, зобов`язаний перевірити відповідність поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, перевірити відсутність суперечностей між наявною в Державному реєстрі інформацією та поданими документами, встановити відсутність заборон та обмежень щодо об`єктів нерухомого майна тощо. Законом визначений і вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

Судом встановлено, що рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року №33/11 та від 29.07.2011 року №46/14 підтверджують правовий статус житлового будинку АДРЕСА_1 як об`єкта, що підлягає оформленню в комунальну власність територіальної громади м. Дніпра.

Вказаними рішеннями орган місцевого самоврядування ще у 2011 році вчинив необхідні дії для належного оформлення права комунальної власності та поклав на уповноважені органи обов`язок здійснити державну реєстрацію цього права. Зазначені рішення є чинними та обов`язковими до виконання, а їх невиконання не може розглядатися як перешкода чи підстава для відмови у проведенні державної реєстрації права комунальної власності на спірний будинок.

Належність спірного будинку до комунальної власності також підтверджує Витяг із Реєстру об`єктів права комунальної власності, який містить усі технічні характеристики та є належним доказом наявності у територіальній громади речового права ще до моменту його державної реєстрації.

До того ж, листи та довідки БТІ, зокрема лист від 21.10.2015 року №12636, підтверджують, що КП «ДМБТІ» не було власником, а лише балансоутримувачем, та засвідчують відсутність державної реєстрації права владності інших осіб на корпус № 4 та інші частини будинку, що спростовує доводи державного реєстратора про наявність зареєстрованих прав інших осіб і доводить, що реєстрація права комунальної власності здійснюється фактично вперше.

Будь-які сумніви щодо прав попередніх суб`єктів усуваються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ухвалами судів (зокрема, ухвала Господарського суду від 28.09.2010 № Б24/348 «а»/99 щодо TOB «R.E. Енергострой» та рішення щодо ВАТ «Дніпромістобуд»), які підтверджують припинення їхньої діяльності та, відповідно, припинення їхніх речових прав на частини спірного будинку (під`їзди № 2 і 3).

Вищевказані обставини свідчать про відсутність будь-яких правових перешкод для проведення державної реєстрації права комунальної власності на весь будинок за територіальною громадою м. Дніпра.

Додатково лист Дніпровської міської рада від 20.03.2025 року №4/11-175 підтверджує, що позивач у встановленому законом порядку ініціював державну реєстрацію та подав увесь необхідний пакет документів, передбачений п. 44 Порядку, а рішення виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.06.1994 №1014 засвідчує історичний факт зняття будинку з балансу у зв`язку зі зсувами ґрунту та анулювання приватизаційних свідоцтво, що підтверджує його фактичне перебування у комунальній власності та здійснення органом місцевого самоврядування розпорядчих функцій.

За наслідками розгляду заяви та поданих документів державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_1 прийняла рішення від 30.04.2025 року №78647570 про відмову у державній реєстрації прав, мотивуючи його тим, що, на її думку, існують суперечності між заявленими правами таї вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: наявність зареєстрованих прав інших осіб на частини будинку (корпус № 4 та під`їзди № 2 3), які, на думку реєстратора, суперечать заявленому праву комунальної власності: можливі обтяження, що обмежують право територіальної громади на користуванням будинком, інші технічні чи документальні невідповідності, що, на думку реєстратора, унеможливлюють проведення реєстрації права комунальної власності.

В даному аспекті суд звертає увагу на таке.

Так, статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Отже, для державної реєстрації перелік документів, що необхідний для державної реєстрації визначений пунктом 44 Порядку, а саме для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права комунальної власності на такий об`єкт, подаються:

- документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування;

документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом обєкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. Проте, пунктом 58 Порядку встановлено, що відомості про його технічні характеристики, які отримані державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва подаються у разі коли в документах, що подаються для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва, відсутні відомості про його технічні характеристики.

Суд встановив, що право територіальної громади м. Дніпра на житловий будинок АДРЕСА_1 є правом власності, яке підлягає державній реєстрації. Водночас державний реєстратор прав на нерухоме майно Одринська О.В. прийняла рішення від 30.04.2025 року №78647570 про відмову у державній реєстрації права комунальної власності, мотивуючи це нібито наявністю суперечностей між заявленими правами територіальної громади та вже зареєстрованими речовими правами інших осіб або обтяженнями на нерухоме майно.

Суд звертає увагу, що такі мотиви є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне:

- рішення Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року №33/11 та від 29.07.2011 року №46/14, рішення виконкому від 19.06.1994 року №1014 підтверджують, що будинок №9 належить територіальній громаді, а орган місцевого самоврядування ще у 2011 році вчинив дії для оформлення права власності та поклав на відповідний орган обов`язок здійснити державну реєстрацію;

- Витяг із Реєстру об`єктів права комунальної, власності та листи/довідки БТІ підтверджують, що будинок є об`єктом комунальної власності, що раніше не була зареєстровано у Державному реєстрі прав;

- Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та судові рішення про ліквідацію юридичних осіб свідчать про припинення праві інших юридичних осіб на частини будинку (під`їзди № 2 і 3), отже, відсутні правові перешкоди для державної реєстрації права власності за територіальною громадою.

Лист Дніпровської міської ради від 20.03.2025 року №4/11-175 підтверджує, що територіальна громада вчинила всі дії для державної реєстрації права власності подавши повний пакет документів, передбачений законом.

Суд встановив, що подані позивачем з документи повністю відповідають вимогам законодавства та підтверджували наявність у територіальної громада міста підстав для державної реєстрації права комунальної власності» на житловий будинок АДРЕСА_1 . Отже, державний реєстратор мав задовольнити заяву позивача та здійснити відповідні реєстраційні дії.

Водночас суд зазначає, що вимога про безпосереднє зобов`язання державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_1 зареєструвати право комунальної власності на вказаний об`єкт не може бути задоволена, оскільки це виходило б за межі судових повноважень і означало б втручання у виключну компетенцію органу державної реєстрації (дискреційні повноваження).

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В рішенні у справі Рисовський проти України ЄСПЛ вказав на те, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), пункт 74).

За вказаних обставин відповідач не дотримався принципу належного врядування під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки порушив процедуру його прийняття.

Суд зазначає, що з 15.12.2023 року набрав чинності Закон України Про адміністративну процедуру.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про адміністративну процедуру адміністративні провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають на розгляді адміністративного органу, завершуються відповідно до положень цього Закону. Адміністративні акти, прийняті після набрання чинності цим Законом, оскаржуються за правилами адміністративного оскарження у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України Про адміністративну процедуру цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

У статті 3 Закону України Про адміністративну процедуру вказано, що адміністративна процедура визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Законом можуть бути встановлені особливості адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ. Такі особливості повинні відповідати принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом.

Частина 1 статті 4 вказаного вище закону України визначає принципи адміністративної процедури:

1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності;

2) рівність перед законом;

3) обґрунтованість;

4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу;

5) добросовісність і розсудливість;

6) пропорційність;

7) відкритість;

8) своєчасність і розумний строк;

9) ефективність;

10) презумпція правомірності дій та вимог особи;

11) офіційність;

12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні;

13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Частина 1 статті 17 зазначеного вище закону України розкриває поняття принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні: особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи; адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків; особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.

Згідно статті 63 Закону України Про адміністративну процедуру учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес, крім випадків, передбачених цим Законом. Право учасника адміністративного провадження бути заслуханим реалізується ним шляхом подання до адміністративного органу своїх пояснень та/або заперечень у спосіб, передбачений цим Законом для подання заяви. Адміністративний орган інформує учасника адміністративного провадження про можливі негативні наслідки його неучасті у провадженні та ненадання пояснень та/або заперечень у справі, у тому числі у разі оскарження адміністративного акта.

Заслуховування не проводиться, якщо:

1) необхідно вжити негайних заходів для запобігання заподіянню шкоди;

2) відповідно до законодавства вимагається негайне прийняття рішення;

3) адміністративний орган приймає відповідний адміністративний акт в автоматичному режимі;

4) прохання заявника є очевидно безпідставним.

Відповідач не надав суду доказів наявності обставин, які виключають заслуховування згідно ч.2 ст. 63 Закону України Про адміністративну процедуру.

Відповідно до статті 87 Закону України Про адміністративну процедуру адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.

Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема:

1) прийнятий адміністративним органом, що:

а) не мав на це повноважень;

б) використав дискреційні повноваження незаконно;

2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;

3) порушує норми матеріального права;

4) не відповідає принципам адміністративної процедури.

Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта.

Таким чином, адміністративний акт, до якого відноситься також і оскаржуване рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, є рішенням, прийнятим адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямований на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб), повинен обов`язково відповідати принципам адміністративної процедури.

У даному випадку ч.3 ст. 87 Закону України Про адміністративну процедуру не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки відповідач порушив один із принципів адміністративної процедури: гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.

Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, результатом якої стало рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідач також не забезпечив гарантування права позивача бути заслуханим шляхом подання своїх пояснень та/або заперечень до прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки оскаржуване рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30.04.2025 № 78647570 прийнято у невідповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то останнє є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно абзацу першого частини четвертої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.

Отже, норми Закону № 1952-IV свідчать про те, що орган державної реєстрації прав - державний реєстратор - має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Тобто, державний реєстратор, як суб`єкт державної реєстрації прав, наділений дискреційними повноваженнями у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Водночас законом чітко передбачені наслідки скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення - у разі скасування судом рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав державний реєстратор зобов`язаний внести відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновити розгляд відповідної заяви.

Разом з тим, суд зауважує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, внаслідок чого, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, з метою повного та належного захисту прав позивача, суд доходить висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права буде зобов`язання державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринську Олену В`ячеславівну повторно розглянути заяву Дніпровської міської ради від 24.04.2025 року за реєстраційним номером 66556373 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринську Олену В`ячеславівну здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не може бути задоволена. Примушення судом державного реєстратора до вчинення певної реєстраційної дії без попереднього самостійного розгляду ним поданих документів та прийняття рішення у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суперечить принципу розподіл» влад і означало б фактичне перебирання судом повноважень органу державної реєстрації, чого закон не допускає. Оскільки спірне рішення реєстратора скасовано та він зобов`язаний повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду, втручання суду у вигляді прямого зобов`язання зареєструвати право комунальної власності є передчасним і безпідставним. У зв`язку з цим позовна вимога у цій частині не підлягає до задоволення.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із копією платіжною інструкцією №1151 від 29.05.2025 року підтвердив сплату судового збору на суму 6056 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частину сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.

Суд вказує, що оскільки державний реєстратор це посадова особа, яка діє від імені держави, представляє її інтереси і наділяється владними повноваженнями щодо внесення відповідних записів до реєстрів, та відповідно за рахунок бюджетних асигнувань якого не є можливим стягнення судового збору, однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринська Олена Вячеславівна є посадовою особою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, яка в свою чергу має статус юридичної особи та самостійний баланс, внаслідок чого, саме за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради необхідно стягнути частину сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Дніпровської міської ради до відповідача-1: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідача-2: державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни від 30.04.2025 року № 78647570.

Зобов`язати державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринську Олену В`ячеславівну повторно розглянути заяву Дніпровської міської ради від 24.04.2025 року за реєстраційним номером 66556373 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Дніпровської міської ради () за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник