Справа № 140/7052/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/7052/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.05.2025 № 83 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Заповіт Ілліча» Ковельського району Волинської області за період з 1976 по 1980 рік;

зобов`язання повторно розглянути заяву від 06.05.2025 про призначення пенсії та призначити пенсію за віком з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, а саме, з 16 березня 2025 року, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в колгоспі Заповіт Ілліча» Ковельського району Волинської області з 1976 року по 1980 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 06.05.2025 звернувся до територіального відділу ПФУ за місцем проживання з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-IV). При цьому надав пакет документів для призначення пенсії.

Вказує, що після реєстрації заяви за принципом екстериторіальності подані документи було направлено на розгляд ГУ ПФУ в Житомирській області, яким було прийнято рішення №83 від 13.05.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Крім того, позивач зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1976-1980, згідно довідки від 20.09.2023 №14, оскільки особа не досягла шістнадцяти років.

Позивач, з посиланням на норми чинного законодавства, вважає прийняте рішення ГУ ПФУ в Житомирській області, яким було прийнято рішення №83 від 13.05.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.16).

У відзиві на позовну від 15.07.2025 представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.20-63).

Зазначає, що ОСОБА_1 06.05.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Вік позивача на дату звернення становить 60 років 01 місяць 21 день. Необхідний страховий стаж визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. Страховий стаж позивача 30 років 00 місяців 09 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності в колгоспі з 1976 по 1980 згідно довідки від 20.09.2023 №14, оскільки особа не досягла шістнадцяти років.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Інші документи, відповідно до п.п. 3, 6, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. № 637 відсутні

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25.4. Крім того, з довідки від 20.09.2023 № 14 виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Заповіт» вбачається, що позивачем не досягнуто віку, з якого допускається прийняття на роботу.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 16.03.2028.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 цього закону.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.05.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказана обставина не є спірною.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого №83 від 13.05.2025 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатнім страховим стажем у заявника (а.с.8).

Із вказаного рішення слідує, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону №1058-IV необхідний для призначення пенсії за віком на дату права заявника становить 32 роки. Страховий стаж позивача становить 30 років 00 місяців 09 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі з 1976-1980, згідно довідки від 20.09.2023 №14, оскільки особа не досягла шістнадцяти років.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Положення статті 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058-IV) визначають, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить частина 1статті 24 Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IVстраховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IVперіоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди робота, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування до трудового стажу роботи, яка виконувалась на підставі членства в колгоспах. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

На сьогоднішній день загальний стаж позивача складає 30 років 0 місяців 09 днів.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , яка заповнена 24.03.1983, позивач розпочав свою трудову діяльність з 1982 року. Запис про роботу в період з 1976 по 1980 в колгоспі «Заповіт Ілліча» Ковельського району Волинської області відсутній.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Для підтвердження трудової діяльності в колгоспі позивачем надано довідку сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт» №14 від 20.09.2023 згідно якої ОСОБА_1 перебував членом колгоспу «Заповіт Ілліча» та згідно книг по оплаті праці за 1976-1982 роки працював у наступні періоди: з 01.06.1976 по 31.08.1976 2 виходо-дні; з 01.05.1977 по 31.08.1977 42 виходо-дні; з 01.06.1978 по 31.08.1978 29 виходо-дні; з 01.06.1979 по 31.08.1979 31 виходо-день; з 01.06.1980 по 31.08.1980 37 виходо-днів (а.с.10).

Відомості про встановлення необхідного мінімуму трудової участі в колгоспі не значаться.

Відповідачем вказані періоди роботи з 1976 по 1980 роки не зараховано, оскільки позивач у цей період не досягнув 16 років.

Відповідно до статті 188 Кодексу законів про працю України №322-VІІІ від 10.12.1971 не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років. Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Довідка №14 від 20.09.2023 також підтверджує нараховану заробітну плату за відпрацьовані людино-дні, які вказані в довідці. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 перебував у колгоспі «Заповіт Ілліча» як його член (а.с.10).

Враховуючи вищенаведені правові норми, суд доходить висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області правомірно не враховано періоди роботи позивача з 1976 по 1978 роки, оскільки позивач ще не досягнув 14 річного віку, однак період роботи в колгоспі «Заповіт Ілліча» з 1979 по 1980 рік підлягає зарахуванню.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу для призначення пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області №83 від 13.05.2025 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 1979 по 1980 роки у колгоспі «Заповіт Ілліча» та повторно розглянути заяву позивача від 06.05.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 211,20 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 06.06.2025 (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №83 від 13.05.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 1979 по 1980 роки в колгоспі «Заповіт Ілліча» Ковельського району Волинської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, місто Житомир, вулиця О.Ольжича, 7, ).

Суддя А.Я. Ксензюк