Справа № 580/10700/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року справа № 580/10700/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), в якому просить:

- скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 17.06.2025 № 51;

- зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати довідки про складові заробітної плати 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24 року під час нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі п. 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889 VIII, починаючи 23.05.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що позивачка на час звернення з заявою про переведення на пенсію за віком, у відповідності Закону України Про державну службу (23.05.2024), не займала посаду державної служби, а тому з урахуванням положень ст. 37 Закону № 3723-ХІІ розмір пенсії позивачки підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частина 1 статті 37 Закону № 3723-XII не містить будь яких інших умов, необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до вимог цього Закону, окрім як: досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, та наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, а також стажу державної служби. Відтак окремі неточності у довідках про складові заробітної плати не можуть слугувати правомірною підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки закон пов`язує виникнення права на пенсію за віком державних службовців виключно з умовами, визначеними частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII.

Ухвалою від 26 вересня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.10.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 надала довідки від 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посад державної служби станом на березень 2024 року та № П-590/0-671/6-24 від 30.04.2024 Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на квітень 2024 року, а не на день звернення. Оскільки, довідки про складові заробітної плати не відповідають нормам чинного законодавства, видані не на день звернення, рішенням ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачка з 17.04.1995 до 16.07.2021 працювала на посадах державної служби.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області видало:

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш, як 20 років на посадах віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посад державної служби у якій вказало середні розміри надбавок, премій та інших виплат за березень 2024 року, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії;

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за квітень 2024 року.

23.05.2024 позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу, яку за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та рішенням від 30.05.2024 № 51 відмовило позивачці в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу позаяк, довідку надано станом на квітень 2024 року, а не на день звернення.

Рішенням від 11 листопада 2024 року у справі № 580/8817/24, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.05.2024 № 51 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.05.2024. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання вказаного рішення суду відповідач прийняв рішення від 17.06.2025 № 51, яким відмовив позивачці в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, зазначивши, що з урахуванням змін, внесених до Порядку № 622 постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823, для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено Мінфіну від 28.01.2002 № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 року № 661), або які звільнилися до 01.01.2024 з таких органів визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 даного Порядку. Посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховується у розмірах, установлених на 31.12.2023, а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31.12.2023. До заяви ОСОБА_1 надала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24 станом на березень та на квітень 2024 року, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки видані станом на квітень 2024 року, а не на 31.12.2023. Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, оскільки довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не відповідають пункту 4 Порядку № 622 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823.

Рішення ГУ ПФУ в м. Києві позивачка вважає протиправним, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Згідно п. 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Мінімальний розмір страхового стажу для жінок становить 30 років (частина перша статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Таким чином, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право, зокрема, жінки, які досягли 60 років та станом на 01.05.2016 (набрання чинності Законом № 889-VIII) мають 10 років, та на зазначену дату займали посади державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, актами Кабінету Міністрів України, а також загальний страховий стаж 30 років.

Таким чином, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058 (60 років), має наявний страховий стаж (обставина не заперечується відповідачем, крім того позивачці призначено пенсію за віком згідно Закону № 1058), при цьому позивачка має стаж на посадах державної служби станом на 01.05.2016 більше 10 років, суд доходить висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказана позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палата Верховного Суду, висловленому у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18.

Суд встановив, що відмовляючи у призначенні позивачці пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу відповідач зазначив, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не відповідають пункту 4 Порядку № 622 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823.

Під час надання оцінки вказаним підставам суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 № 622 (у редакції чинній станом на час видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області довідок та звернення позивачки із заявою про призначення пенсії) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, видавши довідки, у яких вказало відомості про посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років у розмірах, установлених на час звернення за призначенням пенсії за посадою, прирівняною до посади, що обіймала позивачка а також додаткових видів заробітної плати за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, діяло у відповідності до чинних, на час їх видачі, вимог п. 4 Порядку № 622.

Суд зазначає, що покликання у спірному рішенні на невідповідність довідок є необґрунтованим, оскільки Порядок № 622 доповнено пунктом 4-2 згідно з Постановою КМ № 823 від 12.07.2024, який набрав чинності лише 20.07.2024, тобто вже після звернення позивачки із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу (23.05.2024), у зв`язку із чим не може бути застосований у спірних правовідносинах.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у переведенні позивачки з пенсії за віком, призначеної згідно Закону № 1058 на пенсію державного службовця, а тому спірне рішення відповідача є протиправним.

У адміністративному позові позивачка просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати довідки про складові заробітної плати 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24 року під час нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі п. 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889 VIII, починаючи 23.05.2024 року.

Разом з тим, оскільки відповідач не здійснив переведення позивачки з пенсії за віком, призначеної згідно Закону № 1058 на пенсію державного службовця, то суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення, врахувавши довідки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, надіслані листом від 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надала доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.06.2025 № 51.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення, врахувавши довідки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, надіслані листом від 30.04.2024 № П-590/0-671/6-24.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 27.10.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК