Справа № 160/34898/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34898/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025, (суддя суду першої інстанції Ніколайчук С.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/34898/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

31.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1.Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.09.2024 року №69 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

2.Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до стажу:

- пільгового стажу період з: з 07.05.1997 р. по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 р. та з 01.11.2005 р. по 29.08.2014 р., з 01.01.2015 р. по 30.09.2020 р.

- страхового стажу період з: 24.11.2003 по 19.09.2005 р., з 18.01.1993 р. по 26.07.1996 р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу:

- пільгового стажу період з: з 07.05.1997 р. по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 р. та з 01.11.2005 р. по 29.08.2014 р., з 01.01.2015 р. по 30.09.2020 р.

- страхового стажу період з: 24.11.2003 по 19.09.2005 р., з 18.01.1993 р. по 26.07.1996 р.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 2215 від 23.09.2024 р. про призначення їй пільгової пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закон України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1- р/2020 зарахувавши до стажу:

- пільгового стажу період з: з 07.05.1997 р. по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 р. та з 01.11.2005 р. по 29.08.2014 р., з 01.01.2015 р. по 30.09.2020 р.

- страхового стажу період з: 24.11.2003 по 19.09.2005 р., з 18.01.1993 р. по 26.07.1996 р.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 23.08.2024 р. призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком за Списком №2 відповідно до пункту б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/2020 , зарахувавши до стажу :

- пільгового стажу період з: з 07.05.1997 р. по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 р. та з 01.11.2005 р. по 29.08.2014 р., з 01.01.2015 р. по 30.09.2020 р.

- страхового стажу період з: 24.11.2003 по 19.09.2005 р., з 18.01.1993 р. по 26.07.1996 р.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте 30.09.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесло рішення № 69 від 30.09.2024, яким відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, а також до страхового та пільгового стажу не було зараховано періоди роботи, у зв`язку з чим, звернулась до суду з цим позовом.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 17 квітня 2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.09.2024 року №69 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 на день виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди роботи до пільгового стажу: з 07.05.1997 по 25.05.2003, з 15.10.2003 по 15.11.2003 та з 01.11.2005 по 29.08.2014, з 01.01.2015 по 30.09.2020; до страхового стажу період з: 24.11.2003 по 19.09.2005, з 18.01.1993 по 26.07.1996.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15) з урахуванням правової позицій викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не досягла 55 річного віку, відтак їй не могла бути призначена пенсія на підставі приписів Закону №1788, який втратив чинність. Також, відповідач зазначає, що періоди страхового стажу позивача, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 20.01.1993, оскільки бланк трудової книжки взірця 2000 року. Крім того, відповідач зазначає, що він не є суб`єктом призначення пенсії позивачеві, адже не ухвалював рішення про відмову в призначенні пенсії та не розглядав спірного питання по суті.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування пеляційної скарги ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначило, що пільговий стаж за Списком № 2 розраховано згідно даним, наявним в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що передбачено пунктом 20 Порядку № 637. Окремо зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 20.01.1993, оскільки бланк трудової книжки взірця 2000 року. Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновок суду першої інстанції, викладений в рішенні, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Одеській областиі підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом України.

23.09.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заява позивачки розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 30.09.2024 року № 69.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.09.2024 року № 69 позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV відмовлено у зв`язку із відсутністю підстав для призначення, а саме у зв`язку із відсутністю у позивача на дату звернення передбаченого законодавством необхідного 55-річного віку та з відсутністю необхідного пільгового стажу.

До пільгового стажу позивача за Списком № 2 не враховано:

- періоди роботи з 07.05.1997 року по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 та з 01.11.2005 по 29.08.2014 згідно довідок ПАТ Групова збагачувальна фабрика ЛУГАНСЬКА від 29.08.2014 № 150 та від 29.08.2014 № 151, оскільки зазначені довідки не відповідають додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) (відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера) та відсутні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (накази про затвердження результатів атестацій робочого місця, засвідчені належним чином);

- періоди роботи з 07.05.1997 року по 25.05.2003 та з 01.11.2005 по 31.07.2014 згідно довідок філіалу Луганський гірничо-збагачувальний комбінат Державного унітарного підприємства ЛУГАНСЬКОЇ НАРОДНОЇ РЕСПУБЛІКИ ЦЕНТРВУГІЛЛЯ від 22.09.2020 № 188 та від 22.09.2020 № 189, оскільки зазначені довідки видані підприємством, що розташоване на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, тобто є недійсними;

- періоди роботи з 01.01.2015 по 30.09.2020 згідно довідки ПрАТ Центральна збагачувальна фабрика МИРНОГРАДСЬКА від 14.06.2024 № 119, оскільки зазначена довідка потребує підтвердження первинними документами.

Окрім того, відповідачем-1 по справі не було зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 18.01.1993 р. по 26.07.1996 р. згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 20.01.1993, оскільки бланк трудової книжки 2000 року.

Крім того, згідно з відомостями ОК-5, не зараховано до страхового стажу період роботи з 24.11.2003 р. по 19.09.2005р.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування періодів роботи до стажу роботи, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач досягла віку, з якого може бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, також має відповідний стаж, тому відповідне рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим, вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, ухваленій за наслідками розгляду зразкової справи №360/3611/20.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, відмова управління ПФУ в призначенні позивачеві, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала відповідний страховий та пільговий стаж, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу підлягає скасуванню із покладенням на нього обов`язку вчинити певні дії.

Стосовно не зараховання пільгового періоду роботи до стажу позивача суд зазначає таке.

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, до пільгового стажу позивача не зараховані такі періоди:

- періоди роботи з 07.05.1997 по 25.05.2003, з 15.10.2003 по 15.11.2003 та з 01.11.2005 по 29.08.2014 згідно довідок ПАТ Групова збагачувальна фабрика ЛУГАНСЬКА від 29.08.2014 №150 та від 29.08.2014 №151, оскільки зазначені довідки не відповідають додатку №5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) (відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера) та відсутні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (накази про затвердження результатів атестації робочого

місця, засвідчені належним чином);

- періоди роботи з 07.05.1997 по 25.05.2003 та з 01.11.2005 по 31.07.2014 згідно довідок філіалу Луганський гірничо-збагачувальний комбінат Державного унітарного підприємства ЛУГАНСЬКОЇ НАРОДНОЇ РЕСПУБЛІКИ ЦЕНТРВУГІЛЛЯ від 22.09.2020 №188 та від 22.09.2020 №189, оскільки зазначені довідки видані підприємством, що розташоване на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, тобто є недійсними;

- періоди роботи з 01.01.2015 по 30.09.2020 згідно довідки ПрАТ Центральна збагачувальна фабрика МИРНОГРАДСЬКА від 14.06.2024 №119, оскільки зазначена довідка потребує підтвердження первинними документами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ Загальні положення Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позивач на підтвердження наявності пільгового стажу з 07.05.1997 року по 25.05.2003 р., з 15.10.2003 р. по 15.11.2003 та з 01.11.2005 по 29.08.2014 надала довідки ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «ЛУГАНСЬКА» від 29.08.2014 № 150 та від 29.08.2014 № 151

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.01.1993 позивач працювала на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, з 07.05.1997 по 25.05.2003, з 15.10.2003 по 15.11.2003.

Записи в трудовій книжці зроблені чітко, ніким не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались.

Відповідач відмовив у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 вказаних періодів роботи позивача, у зв`язку з тим, що вказані вище довідки не відповідають формі додатку 5 п.20 Порядку №637, а саме відсутні підписи керівника, начальника відділу кадрів, головного бухгалтера.

Відповідно до п.23 Порядку №637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Вказані вище довідки підписані генеральним директором та Інспектором відділу кадрів, засвідчені печаткою товариства. До того ж, довідки є чинними, доказів їх недійсності не надано.

Стосовно не зарахування до стажу періодів роботи позивача з 07.05.1997 по 25.05.2003 та з 01.11.2005 по 31.07.2014 згідно довідок філіалу Луганський гірничо-збагачувальний комбінат Державного унітарного підприємства ЛУГАНСЬКОЇ НАРОДНОЇ РЕСПУБЛІКИ ЦЕНТРВУГІЛЛЯ від 22.09.2020 №188 та від 22.09.2020 №189, оскільки зазначені довідки видані підприємством, що розташоване на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, тобто є недійсними, колегія суддів зазначає таке.

Щодо прийнятності наведених довідок, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

В свою чергу, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеним в постановах від 02.10.2018 року по справі № 569/14531/16-а, від 23.12.2019 року по справі № 235/2773/17, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене колегія судів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Стосовно не зарахування періодів роботи з 01.01.2015 по 30.09.2020 згідно довідки ПрАТ Центральна збагачувальна фабрика МИРНОГРАДСЬКА від 14.06.2024 №119, оскільки зазначена довідка потребує підтвердження первинними документами колегія суддів зазначає таке.

Як підтверджено матеріалами справи, а саме копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.01.1993 позивач працювала на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, з 01.01.2015 по 30.09.2020.

На підтвердження пільгового характеру праці позивачем надано до пенсійного органу відповідну довідку.

Відповідно до приписів ст. 40-44 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи пенсійного фонду зобов`язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, в разі якщо пенсійний орган вважав, що є необхідність у перевірці наданих для призначення пенсії документів, він мав право та відповідні повноваження здійснити таку перевірку. Натомість зазначення про необхідність проведення перевірки наданої довідки та її підтвердження первинними документами не може слугувати підставою для відмові в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача за списком №2.

Стосовно не врахування при призначенні пенсії трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 20.01.1993, оскільки бланк трудової книжки взірця 2000 року, суд зазначає таке.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Оскільки обов`язок ведення та зберігання трудової книжки, був покладений саме на роботодавця, позивач не може бути позбавлена права на пенсію з огляду на те, що трудова книжка за взірцем відповідає 2000 року.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що вказана трудова книжка є підробленою, чи такою що містить в собі елементи фальсифікації.

Відтак, на думку суду, у відповідача не було законних підстав не враховувати записи трудової книжки при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії за списком №2.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання Головне управління ПФУ зарахувати до стажу позивача періоди її роботи відповідно до довідок та трудової книжки.

Водночас, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про зобов`язання саме ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Так, на виконання вимог ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку 22-1 (у вказаній редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з п. 4.1 розд. IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.2 розд. IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 розд. IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

З матеріалів справи видно, що опрацювання заяви позивача з питання призначення пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України.

Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області. Рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області було предметом оскарженя в цій справі.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи та вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області має бути покладений обов`язок повторно розглянути заяви позивача після скасування рішення про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Одеській області підлягає чстковому задоволенню, апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Дніпропетровськй області не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення абзацу 4 резолютивної частини в наступній редакції: « Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15) з урахуванням правової позицій викладеної в цьому рішенні». В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській област залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 в адміністративній справі № 160/34898/24 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15) з урахуванням правової позицій викладеної в цьому рішенні».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 в адміністративній справі № 160/34898/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник