Справа № 320/2167/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року справа № 320/2167/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Франковської А.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Заступника керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

за участю сторін:

прокурора - Набок Ю.В.,

представник позивача (Державного агентства лісових ресурсів України) - не з`явився,

представник позивача (Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства) - не з`явився,

представник відповідача - Вачиля А.І.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» звернувся заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (далі позивач 1), Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі позивач 2) з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (далі відповідач та/або Дмитрівська сільська рада), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області щодо неналежного розгляду подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306;

- зобов`язати Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області розглянути на сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306 та вжити заходів у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 4 ст. 57-1 Земельного кодексу України, щодо віднесення земельних ділянок орієнтовною площею 1302,0842 га в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області до самозалісених.

Мотивуючи позовні вимоги, прокурор стверджує, що відповідачем не було розглянуто в порядок та спосіб, визначений чинним законодавством подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306, яке подано останнім в порядку статті 57-1 Земельного кодексу України. Прокурор наполягає, що відповідачем порушено вимоги пункту 34 частини першої статті 26 у взаємозв`язку із положеннями частини п`ятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що полягає у не внесенні на пленарне засідання ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306. Одночасно прокурор звертає увагу, що навіть незважаючи на отримання відповідачем листа Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Дмитрівська сільська рада бездіяла. Прокурор наголошує, що такі дії відповідача не сприяють реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне залісення України» та порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано від прокурора та відповідача: належну копію листа Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 04.01.2024 №16, надану у відповідь на №04-17/1306 від 22.12.2023 Центральному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства; від позивача Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства: копію подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306 із доказами направлення відповідачу.

06.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 66-128). У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що віднесення земельної ділянки до самозалісеної здійснюється органами місцевого самоврядування у відповідних випадках з дотриманням порядку розроблення документів із землеустрою відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 266 «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Відповідач наголошує, що формування земельної ділянки та віднесення її до самозалісених земель потребує доступу до земельної ділянки для проведення відповідних землевпорядних робіт (геодезичного вишукування та землевпорядного проектування), який наразі відсутній. Також представник відповідача наголошує про відсутність доказів (інформації) щодо перевірки позивачем-2 фактичного стану земель, а прийняття рішення органом місцевого самоврядування за даними картографічних матеріалів із системи «Геоінформаційна система управління лісовими ресурсами України» без визначення меж самозалісеної земельної ділянки, встановлення її кадастрового номера та власника є необґрунтованим. При цьому відповідач наполягає, що ним було опрацьовано інформацію, викладену в поданні позивача-2 та надано відповідь щодо фактичного стану земель територіальної громади. Відповідач звертає увагу, що виконавчий орган (комітет) сільської ради відповідно до повноважень готує і вносить на розгляд сесії (пленарного засідання) сільської ради пропозиції щодо внесення відомостей в Державний земельний кадастр про віднесення земельної ділянки до самозалісеної (за фактичної її наявності), а у разі відсутності такої земельної ділянки, то, відповідно відсутнє рішення щодо її віднесення до самозалісених. Також у відзиві на позовну заяву відповідач наполягає на відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

11.03.2025 через підсистему «Електронний суд» Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області подано відповідь на відзив (т. 1, а.с. 128-143), в якому останній зазначив, що відповідач відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності на її території, а тому вирішення питання про віднесення земельних ділянок, указаних у поданні Центрального УЛМГ від 22.12.2023 № 04-17/1306, до самозасілених земель повинно було розглядитися виключно на сесії ради. Однак відповідач розглянув подання позивача-2 як звернення з повідомленням про відсутність на території Дмитрівської територіальної громади самозасілених земельних ділянок, які можуть бути передані в постійне користування. Прокурор наполягає, що відповідач не розглянув відповідно до визначеної законодавством процедури подання компетентного органу та у своїй відповіді обмежився лише інформуванням, що такі земельні ділянки відсутності, без належного обґрунтування.

14.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній наполягає, що в сукупності частини тринадцятої статті 46, частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Дмитрівської сільської ради розгляд рішень, які належать до компетенції сільської ради відбувається після їх подання для внесення до порядку денного відповідним суб`єктом, що фактично виключає факт протиправної бездіяльності відповідача, оскільки відповідне подання позивача-2 не вносилося суб`єктом, визначеним у частині тринадцятій статті 46 згаданого Закону для включення до порядку денного на розгляд ради (т. 1, а.с. 144-156). Також відповідач повторно наголошує на відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

19.03.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2025 подано докази у справі, а саме копію подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306 в електронній формі. Проте вказаний документ подано не в повному обсязі, завантажено в електронному вигляді лише першу сторінку (т. 1, а.с. 156-163).

11.04.2025 через підсистему «Електронний Суд» представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 витребувано докази у справі від Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, а саме додаток до подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306 в електронній формі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 повторно витребувано докази у справі від Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та відкладено підготовче судове засідання на 22.05.2025. Визнано явку представників позивача у підготовче судове засідання 22.05.2025 обов`язковою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 застосовано до позивача - Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства штраф у розмірі 3028,00 грн на рахунок Державної судової адміністрації України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 повторно витребувано докази у справі від позивача.

26.05.2025 канцелярією суду зареєстровано клопотання представника позивача Агапової Мирослави Віталіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи місцезнаходження відповідача в м. Житомирі, сформоване через підсистему «Електронний суд» 19.03.2025 (т. 2, а.с. 152-159). Аналогічне клопотання було сформовано в підсистемі «Електронний суд» 09.04.2025 (зареєстровано канцелярією суду 26.05.2025) (т. 2, а.с. 174-180).

26.05.2025 канцелярією суду зареєстровано додаткові пояснення позивача-2, сформовані в підсистемі «Електронний суд» 19.03.2025. У додаткових поясненнях по справі позивач-2 наголошує, що ним було здійснено всі відповідні дії щодо віднесення залісених земель до самозалісених земель відповідно до чинного законодавства на території України (т. 2, а.с. 160-173).

Також 29.05.2025 канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача-2 про долучення доказів, подане через підсистему «Електронний суд» 28.05.2025 (т. 2, а.с. 181-191).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 клопотання представника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Агапової Мирослави Віталіївни від 09.04.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено Вирішено проводити розгляд адміністративної справи №320/2167/25 за участю представника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Агапової Мирослави Віталіївни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням Системи відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у задоволенні клопотання представника Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

26.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача - Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надійшли витребувані докази у справі та клопотання про скасування заходу процесуального примусу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 про застосування до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства заходів процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини другої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України.

Протокольною ухвалою суду від 08.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.07.2025.

В судовому засіданні 25.07.2025 прокурор та представник позивача-2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував. Представник позивача-1 не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином.

Протокольною ухвалою суду від 25.07.2025 витребувано додаткові письмові пояснення від сторін, відкладено судове засідання на 07.08.2025.

Судове засідання 07.08.2025 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці. Наступне судове засідання призначено на 12.09.2025 о 12:00 год.

05.08.2025 у Київському окружному адміністративному суді зареєстровано додаткові пояснення по суті позовних вимог, сформовані та подані через підсистему «Електронний суд» представником відповідача. У додаткових поясненнях Дмитрівська сільська рада наполягає, що прийняття рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісеної відповідно до положень статті 57-1 Земельного кодексу України є завершальним етапом комплексної правової процедури, що передбачає обов`язкове проведення ідентифікації земельної ділянки, визначення її статусу у Державному земельному кадастрі, а за необхідності розроблення документації із землеустрою. Лише після вчинення окреслених дій сільська рада має право прийняти відповідне рішення.

11.08.2025 у Київському окружному адміністративному суді зареєстровано додаткові пояснення у справі, сформовані прокурором у підсистемі «Електронний суд» 07.08.2025. У додаткових поясненнях прокурор наголошує, що вимоги щодо форми та змісту подання чинним законодавством не визначені. При цьому наголошено, що виключно після прийняття рішення органом місцевого самоврядування про розробку землевпорядної документації та обстеження ділянок в натурі у ході розроблення такої документації можна отримати відомості, на підставі яких в подальшому будуть внесені відомості про самозалісену земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Також 11.08.2025 у Київському окружному адміністративному суді зареєстровано клопотання прокурора про здійснення процесуального правонаступництва, в якому він просить замінити Києво-Святошинську окружну прокуратуру Київської області на правонаступника Бучанську окружну прокуратуру Київської області.

Аналогічне за змістом клопотання надійшло до суду від Бучанської окружної прокуратуру Київської області та зареєстровано судом 07.09.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 клопотання Заступника керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області Паращука Бориса Володимировича від 07.08.2025 №53/2-4686вих-25 задоволено. Допущено процесуальне правонаступництво та замінено Києво-Святошинську окружну прокуратуру Київської області у справі № 320/2167/25 процесуальним правонаступником - Бучанською окружною прокуратурою Київської області (08292, Київська обл., Бучанський р-н, м. Буча, вул. Володимира Ковальського, 61/1, електронна пошта , ідентифікаційний код відсутній).

У зв`язку з наведеним, судове засідання відкладено на 03.10.2025.

Судове засідання 03.10.2025 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці. Наступне судове засідання призначено на 10.10.2025 о 10:45 год.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 судове засідання відкладено на 17.10.2025 о 12:30 год.

В судовому засіданні 17.10.2025 прокурор та представник позивача-2 позовні вимоги підтримали, представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до голови Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської Області Дідіча Т.Г. із поданням (зверненням) від 22.12.2023 № 04-17/1306, у якому просило розглянути на сесії Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області питання щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та про прийняте рішення повідомити Управління в розрізі кожної земельної ділянки (далі Подання) (т. 2, а.с. 191).

У Поданні позивач 2 зазначив, що відповідно до даних Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України, розробленої Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект», на підставі аерофотознімання та космічної зйомки на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району встановлено, що землі орієнтовною площею 1302,0842 га вкриті частково чи/або повністю лісовою рослинністю, залісення яких відбулося природним шляхом. Як наслідок, самозалісенню сприяло невикористання таких земель за цільовим призначенням.

Також до вказаного Подання позивачем 2 долучено перелік земельних ділянок, наведених у форматі GeoJSON на 1 арк. в 1 прим. і в електронній формі (т. 2, а.с. 190).

Листом від 16.01.2024 № 16 відповідач повідомив заявника, що відповідно до статей 92, 122, 123 Земельного кодексу України та статті 17 Лісового кодексу України на території сіл Дмитрівської ТГ самозалісені землі, які можуть бути передані в постійне користування відсутні (далі Лист) (т. 1, а.с. 83).

Додатково у Листі повідомлено, що на території Дмитрівської ТГ лісові землі знаходяться у державній власності Міністерства оборони України та Державного підприємства «Ліси України». Також на території Дмитрівської ТГ розташований Лісовий заказник місцевого значення «Гореницький» площею 230,6 га та заповідне урочище місцевого значення Корчуватник площею 41 га.

Надалі Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області скеровано відповідачу листа від 24.10.2024 № 55-6909 вих-24 з проханням надати інформацію щодо прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо віднесення земельної ділянки до самозалісненої (т. 1, а.с. 36-37).

Листом від 07.11.2024 вих. № 2033 відповідач повідомив, що Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області не приймались рішення щодо віднесення будь-яких земельних ділянок до самозаліснених (т. 1, а.с. 38).

Прокурор вважає, що відповідач допускає протиправну бездіяльність, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом в інтересах держави.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Статтею 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля - основне національне багатство.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується.

Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади (ч. 2 ст. 2 ЗК України).

За правилами, визначеними у частині першій та частині другій статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Разом з цим відповідно до пункту 13 статті 28-1 Лісового кодексу України (далі ЛК України) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521 затверджено Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, відповідно до пункту 1 якого Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства (далі Положення

№ 521).

Відповідно до пункту 3 Положення № 521 основними завданнями Держлісагентства є:

1) реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства;

2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Згідно підпунктами 4, 5, 6, 7, 8, 9, 21, 30, 33, 36 пункту 4 Положення

№ 521 Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснює державне управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організовує ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; веде державний лісовий кадастр та облік лісів; здійснює моніторинг лісів; приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії; вносить пропозиції щодо надання в користування мисливських угідь та припинення права користування ними органам, що приймають зазначені рішення; здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держлісагентства; здійснює інші повноваження, визначені законом.

При цьому Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення № 521).

Отже Держлісагентство є центральним органом, до основних завдань якого належить, зокрема, реалізація державної політики у сфері лісового господарства та здійснення інших повноважень, визначених законом через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Держлісагентство від 09.11.2022 № 1005 затверджено Положення про Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства

(далі Положення № 1005), відповідно до пункту 3 якого завданням Управління є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території Київської, Житомирської області, м. Києва.

Разом з цим пунктом 1 Положення № 1005 регламентовано, що Управління є територіальним органом Держлісагентства.

Таким чином Держлісагентство реалізує державну політику у сфері лісового господарства, зокрема через Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Наказом Держлісагентство від 09.11.2022 № 1005 затверджено Положення про Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства

(далі Положення № 1005), відповідно до пункту 3 якого завданням Управління є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території Київської, Житомирської області, м. Києва.

Пунктом 1 Положення № 1005 регламентовано, що Управління є територіальним органом Держлісагентства.

Таким чином Держлісагентство реалізує державну політику у сфері лісового господарства, зокрема через Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Разом з цим статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) встановлення та зміна меж сіл, селищ; ї-1) внесення до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст у випадках, передбачених законом; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Глава 11 ЗК України визначає землі лісогосподарського призначення та особливості ведення лісового господарства і використання самозалісених ділянок.

Згідно з частиною першою статті 57-1 ЗК України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Частиною другою статті 57-1 ЗК України передбачено, що віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Аналіз наведених положень дає суду підстави сформувати висновок про те, що віднесення земельних ділянок, які перебувають у державній та комунальній власності до самозалісених здійснюється органом, який здійснює розпорядження такими земельними ділянками.

Водночас рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Отже, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної на підставі подання відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

При цьому частиною третьою статті 57-1 ЗК України регламентовано, що віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

У той же час положеннями частини четвертої та частини п`ятої статті 57-1 ЗК України встановлено, що віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

Натомість віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

Аналіз окресленого дає суду підстави для формування висновку про те, що у разі якщо земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав і відомості про таку ділянку внесені до Державного земельного кадастру, віднесення її до самозалісеної здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

В іншому ж випадку, а саме у разі не формування такої земельної ділянки як об`єкту цивільних прав або ж формування її як об`єкту цивільних прав, проте не внесення відомостей про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру, положення ЗК України для віднесення її до самозалісеної ділянки вимагає розроблення документації із землеустрою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Як вже було вказано судом вище Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до голови Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської Області Дідіча Т.Г. із Поданням від 22.12.2023

№ 04-17/1306, у якому просило розглянути на сесії Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області питання щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та про прийняте рішення повідомити Управління в розрізі кожної земельної ділянки (далі Подання) (т. 2, а.с. 191).

Суд нагадує, що листом від 16.01.2024 № 16 відповідач повідомив заявника, що відповідно до статей 92, 122, 123 Земельного кодексу України та статті 17 Лісового кодексу України на території сіл Дмитрівської ТГ самозалісені землі, які можуть бути передані в постійне користування відсутні (далі Лист) (т. 1, а.с. 83).

Додатково у Листі повідомлено, що на території Дмитрівської ТГ лісові землі знаходяться у державній власності Міністерства оборони України та Державного підприємства «Ліси України». Також на території Дмитрівської ТГ розташований Лісовий заказник місцевого значення «Гореницький» площею 230,6 га та заповідне урочище місцевого значення Корчуватник площею 41 га.

Слід зауважити, що підставами даного позову не є обставини віднесення / не віднесення земельних ділянок до самозалісених, а є виключно перевірка дій відповідача щодо дотримання порядку розгляду ним Подання позивача 2 відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997№ 280/97-ВР (далі Закон

№ 280/97-ВР).

Частиною першою статті 5 Закону № 280/97-ВР встановлено, що систему місцевого самоврядування включає, зокрема, сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Аналіз положень абзацу третього частини другої статті 57-1 ЗК України у взаємозв`язку з положеннями пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР дає суду підстави дійти до висновку, що розгляд подання територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки має здійснюватися на планерному засіданні органу місцевого самоврядування, зокрема на пленарному засіданні сільської ради.

Між тим статтею 33 Закону № 280/97-ВР визначено перелік повноважень у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Так, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

Суд, аналізуючи наведене, вважає, що застосована конструкція «….а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад» слід розуміти як можливість (право) надання територіальною громадою у користування землі, що належать їм на праві власності, для будівництва та інших законних цілей, тобто передачі такої землі певному суб`єкту земельних відносин.

В контексті спірних правовідносин відсутні обставини надання земельної ділянки будь-якому суб`єкту земельних відносин, а має місце віднесення відповідної ділянки до самозалісеної, тобто такої, що належить до будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), має площу понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Таким чином, на переконання суду, віднесення земельної ділянки за рішенням органу місцевого самоврядування в порядку статті 57-1 ЗК України не передбачає її надання будь-якому суб`єкту для використання такої земельної ділянки для інших його потреб. Відтак, посилання відповідача в цій частині є помилковими.

Що ж стосується посилання відповідача на положення частини тринадцятої статті 46 Закону № 280/97-ВР, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини тринадцятої статті 46 Закону № 280/97-ВР пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що частина тринадцята статті 46 Закону № 280/97-ВР закріплює право на внесення пропозиції щодо питань на розгляд ради не тільки виконавчими комітетами ради, а й іншими суб`єктами.

Зважаючи на викладене, посилання відповідача стосовно не подання суб`єктом, який визначений положеннями згаданої статті виконавчим комітетом сільської ради відповідних пропозицій, як підстави для формування висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими.

Також, суд залишає поза увагою посилання відповідача на Регламент Дмитрівської сільської ради, оскільки, як самостійно зазначає відповідач, такий Регламент встановлює процедуру підготовки проєкту рішення ради для включення до проєкту порядку денного.

Процедура підготовки проєкту рішення ради жодним чином не стосується підстав даного адміністративного позову. Суд не заперечує, що будь-якому рішенню передує процедура його підготовки, однак у цьому випадку, наведене жодним чином не впливає на вирішення спору по суті.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (абз. 1 ч. 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у справі № 800/304/17 (постанова від 27.02.2020 року) під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Резюмуючи вище викладене, з огляду на те, що подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023

№04-17/1306 відповідачем не було розглянуто на пленарному засіданні Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, суд погоджується з прокурором про допущення останньою протиправної бездіяльності.

Одночасно, суд звертає увагу відповідача, що всі його доводи та твердження, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно необхідності: дотримання порядку віднесення земельної ділянки до самозалісених, доступу до такої земельної ділянки, розробки документації із землеустрою, перевірки даних наданих позивачем 2, проведення ним актів обстеження земельних ділянок за участі органів місцевого самоврядування тощо, не нівелює обов`язок сільської ради прийняти рішення на пленарному засіданні про віднесення або про відмову у віднесенні земельної ділянки до самозалісених, за результатами розгляду Подання позивача 2.

З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області щодо неналежного розгляду подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 № 04-17/1306.

Як наслідок наявні правові підстави для зобов`язання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області розглянути на сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 № 04-17/1306 у порядок та спосіб, встановлений законом.

Разом з цим, суд наголошує, що у зобов`язальній частині позовних вимог прокурор просить суд зобов`язати Дмитрівську сільську раду вжити заходів у порядку, визначеному частинами другою, третьою та четвертою статті 57-1 ЗК України щодо віднесення земельних ділянок орієнтовною площею 1302,0842 га в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області до самозалісених.

Суд зазначає, що такі вимоги спрямовані на встановлення порядку та способу виконання рішення суду. На додаток, суд звертає увагу, що такі вимоги фактично передбачають вже вирішення питання про віднесення земельної ділянки до самозалісених, тобто прийняття органом місцевого самоврядування такого рішення. Разом з цим, враховуючи те, що Подання позивача 2 не було розглянуто відповідачем по суті в порядок та спосіб, встановлений законом шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні сільської ради, окреслені вимоги, за висновком суду, спрямовані на майбутнє.

Відтак, на переконання суду, позовні вимоги у наведеній частині задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи не містять в собі належних та достатніх доказів понесення прокурором судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експерти. Тому відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу, сплаченого прокурором судового збору.

В судовому засіданні 17.10.2025 проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення суду складено 27.10.2025.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області щодо неналежного розгляду подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 № 04-17/1306.

3. Зобов`язати Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області (ідентифікаційний код 04362125) розглянути на сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.12.2023 №04-17/1306.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.