Справа № 280/11630/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м.Дніпросправа № 280/11630/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 280/11630/24 (суддя Максименко Л.Я., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1) від 06.11.2024 року №65, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2) зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 позивачу періоди його роботи з 01.05.2004 року по 01.06.2004 року та з 01.09.2004 року по 31.10.2006 року, а саме 2 роки 03 місяці 00 днів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №65 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1. Вказує, що згідно рішення страховий стаж позивача становить 23 роки 01 місяць 5 днів, пільговий стаж за Списком №1 становить 07 років 10 місяців 00 днів, загальний страховий стаж з урахуванням стажу за Списком №1 становить 30 років 01 місяць, 05 днів. Стверджує, що до пільгового за Списком №1 не зараховано періоди роботи в Росії з 01.05.2004 по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 31.10.2006 згідно довідки від 31.06.2006 №101, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Також до пільгового стажу за Списком №1 йому безпідставно не зараховано період з 12.07.1999 по 11.08.1999 згідно довідки від 18.04.2024 року №47. Вказує, що з 01.09.2004 року по 31.10.2006 року він працював на посаді апаратчика з вирощування монокристалів та стрічок Публічного акціонерного товариства Подольский хіміко-металургічний завод, а загалом за Списком №1 ним відпрацьовано 02 роки 03 місяці 00 днів. Наведене підтверджується довідкою №101 від 31.10.2006 року, виданою ПАТ Подольський хіміко-металургічний завод та записами в трудовій книжці на сторінках 8-11. Відтак, загальний пільговий стаж позивача за Списком №1 становить 10 років 01 місяць 00 днів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.11.2024 року №65 про відмову у призначенні пенсії за віком;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди його роботи з 01.05.2004 року по 01.06.2004 року та з 01.09.2004 року по 31.10.2006 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Відповідач-1 (ГУ ПФУ в Донецькій області), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списках № 1 та № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

При розгляді наданого пакету документів було встановлено, що станом на час звернення вік позивача становив 51 рік, страховий стаж особи становив 23 роки 01 місяць 05 днів, пільговий стаж за Списком № 1 склав 7 років 10 місяців 0 днів. До пільгового стажу за Списком №1 зараховано наступні періоди роботи: з 01.01.1992 по 31.12.1992, з 07.01.1993 по 31.03.1998, з 01.03.2007 по 05.10.2008. При цьому, до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано періоди в Росії з 01.05.2004 по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 31.10.2006 згідно довідки від 31.10.2006 № 101, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді

про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. На осіб, які працювали в Російській Федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території. Оскільки не має можливості підтвердити факт роботи позивача на території Російської Федерації та за які було сплачено страхові внески, Управління не має правових підстав для врахування вказаних періодів.

Також до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період з 12.07.1999 по 11.08.1999 згідно довідки від 18.04.2024 № 47, оскільки відсутня назва дільниці цеху, до якої позивач був направлений на роботу. За результатом розгляду заяви про призначення пенсії на пільгових умовах від 30.10.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №65 від 06.11.2024 про відмову у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи.

Стосовно висновків суду щодо врахування періодів згідно даних трудової книжки позивача, відповідач зазначає, що записи в трудовій книжці не відображають характер роботи

з особливо шкідливими умовами праці, не відображають виконану норму роботи відповідно до умов застосування списків, а також не відображають повноту та цілісність роботи позивача у вказані періоди, у зв`язку з чим, пільговий характер роботи має бути підтверджений підприємствами.

Відповідач-1 стверджує, що прийняте ним спірне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії було прийняте відповідно до вимог діючого законодавства.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві стверджує, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно вирішено спір між сторонами та надана оцінка всім доказам, що є у матеріалах справи. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому, позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач-2 своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

06.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 30.10.2024 та рішенням за №65 відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, встановленого статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача-1, звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином. Професії позивача включені до Списку №1, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 та постановою Кабінету Міністрів України, від 16.01.2003 №36 та відносяться до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому, суд вказав, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Зміст абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Закон № 1058-IV доповнено розділом XIV "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 р. за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.1991, позивач з 01.05.2004 по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 31.10.2006 року працював на ВАТ «Подольський хіміко-металургійний завод» на посадах, передбачених Списком № 1, що вказано і у довідці від 30.10.2006.

Відповідачем-1 періоди роботи позивача з 01.05.2004 по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 31.10.2006 на території Російської Федерації не враховано, оскільки з 01.01.2023 остання припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно з п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент роботи позивача (далі Угода від 13.03.1992) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною 13.03.1992 року, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди від 13.03.1992).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023 року, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11-555заі18), із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем-1 безпідставно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи позивача на території РФ до його пільгового стажу.

В спірному рішенні відповідача-1 зазначено також, що до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період з 12.07.1999 по 11.08.1999 згідно довідки від 18.04.2024 № 47, оскільки відсутня назва дільниці цеху, до якої позивач був направлений на роботу.

Згідно п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 04.07.1991 містить запис про те, що у період з 04.07.1991 по 31.12.1999 позивач працював на Запорізькому титано-магнієвому комбінаті, а згідно довідки № 47 від 18.04.2024 , у період період з 12.07.1999 по 11.08.1999 працював за професією, що передбачена Списком № 1.

Отже, доводи відповідача-1 про неможливість врахування періоду роботи позивача з 12.07.1999 по 11.08.1999, згідно довідки від 18.04.2024 № 47 є необґрунтованими, оскільки такий період підтверджено записами у його трудовій книжці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не врахувало періоди роботи позивача з 12.07.1999 по 11.08.1999, з 01.05.2004 року по 01.06.2004 року та з 01.09.2004 року по 31.10.2006 року до пільгового стажу по Списку №1, тому оскаржене позивачем рішення підлягало скасуванню.

У позивача вся необхідна інформація міститься у трудовій книжці та довідках, що подавалися ним до заяви та не були враховані при прийнятті оскарженого рішення.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди його роботи з 01.05.2004 року по 01.06.2004 року та з 01.09.2004 року по 31.10.2006 року не є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, а є гарантією того, що спір між сторонами буде вирішено остаточно, а порушене право позивача відновлене.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст. 322,325,328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 280/11630/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак