Справа № 320/2168/25
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2168/25 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Плясун О. І., представника відповідача Свердловської І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 23 травня 2025 року) у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у якому просило суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2313 від 24.12.2024 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київвводоканал».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідачем щодо задоволення вимог апелянта заперечено.

Також до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача та від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») у встановленому порядку звернулося до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) із заявою про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення на 2025 рік і надало розрахунки планових витрат на виробництво послуг із централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на 2025 рік, а також матеріали і документи, що використовувалися під час проведення таких розрахунків. Вказані розрахунки були виконані товариством відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого Постановою НКРЕКП № 302 від 10.03.2016.

За результатами розгляду вказаної заяви на засіданні НКРЕКП 24.12.2024 прийнято постанову № 2313 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Так, НКРЕКП відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах» енергетики та комунальних послуг», Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого постановою НКРЕКП від 10 березня 2016 року № 302, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2016 року за № 593/28723, Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженої постановою НКРЕКП від 24 березня 2016 року № 364, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 квітня 2016 року за № 643/28773, постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2022 року № 502 «Деякі питання регулювання діяльності у сфері комунальних послуг у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану», постановила:

1. Установити ПрАТ «АК «Київводоканал» тарифи зі структурою, наведеною в додатку до цієї постанови:

1) споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення: на централізоване водопостачання - 10,93 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість); на централізоване водовідведення - 7,47 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість);

2) споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення: на централізоване водопостачання - 22,87 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість); на централізоване водовідведення - 18,78 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість).

2. Установити, що тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення застосовуються для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24 лютого 2022 року, а саме: на централізоване водопостачання - 13,47 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість); на централізоване водовідведення - 11,85 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість).

3. Збільшення фонду оплати праці пріоритетно спрямовувати на підвищення заробітної плати виробничо-технічному персоналу.

4. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28 травня 2024 року № 1019 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення ПрАТ «АК «Київводоканал».

5. Ця постанова набирає чинності з 01 січня 2025 року, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Позивач, не погодившись із правомірністю п. 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження НКРЕКП у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII), Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 № 2479-VI (далі - Закон № 2479-VІ), Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918-III (далі - Закон № 2918-III) та Законом України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1540-VIII НКРЕКП (далі - Регулятор) є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону № 1540-VIII регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері комунальних послуг, зокрема, у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом (пункт 3 частини 2 статті 3 Закону № 1540-VIII).

Основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 6 частини 3 статті 3 Закону № 1540-VIII).

Положеннями статті 4 Закону № 1540-VIII визначено, що основними принципами діяльності Регулятора є законність; самостійність і незалежність у межах, визначених законом; компетентність; ефективність; справедливість; прогнозованість та своєчасність прийняття рішень; адресність регулювання; неупередженість та об`єктивність під час прийняття рішень; відкритість і прозорість, гласність процесу державного регулювання; недопущення дискримінації; відповідальність за прийняті рішення.

Пунктом 13 частини 1 статті 17 Закону № 1540-VIII передбачено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону № 2479-VІ НКРЕКП здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

З наведеного слідує, що встановлення суб`єктам природних монополій, до яких належить позивач, тарифів, зокрема як у даному випадку, на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення належить до виключних повноважень НКРЕКП.

Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувався і триває на час розгляду даної справи.

Пунктом 4 зазначеного Указу постановлено Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму; воєнного стану на території України.

Положеннями частини 1 статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 502 від 29.04.2022 «Деякі питання регулювання діяльності у сфері комунальних послуг у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану», пунктом 1 якої вирішив рекомендувати органам, уповноваженим встановлювати тарифи, потягом дії воєнного стану в Україні, але не раніше завершення поточного опалювального періоду, не підвищувати тарифи на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання), у тому числі тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням альтернативних джерел енергії, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для населення та застосовувати їх до споживача (населення) на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24 лютого 2022 року.

Пунктом 2 вказаною постанови тимчасово, на період дії воєнного стану в Україні, рекомендовано суб`єктам господарювання у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, ліцензування діяльності яких здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації:

- призупинити виконання погоджених в установленому порядку інвестиційних програм, а кошти, передбачені для зарахування на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмам і спрямовувати на оплату енергоносіїв та погашення інших зобов`язань для забезпечення стабільної діяльності таких суб`єктів господарювання;

- відтермінувати розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм.

Згідно з пункту 3 постанови № 502 від 29.04.2022 вона набирає чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, крім пункту 1, який застосовується з 1 червня 2022 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, постанову НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення ПрАТ «АК «Київвводоканал» прийнято у період дії воєнного стану і з метою забезпечення прав та законних інтересів споживачів (населення), зниження соціальної напруги та недопущення додаткового фінансового навантаження тарифи для населення установлено на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022.

Постановою НКРЕКП № 302 від 10.03.2016 затверджено Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення (далі - Порядок № 302), який визначає механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, ліцензування якої здійснюється НКРЕКП.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Порядку № 302 цей Порядок застосовується під час установлення НКРЕКП тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій, зазначених у пункті 1.1 цієї глави, та поширюється на цих суб`єктів під час розрахунку таких тарифів.

Абзацами 9 та 10 пункту 1.3 глави 1 Порядку № 302 виокремлено дві групи споживачів послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а саме:

споживачі, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - ліцензіати, які придбавають в іншого ліцензіата питну воду з метою її подальшої реалізації споживачам та/або подають стічні води для централізованого водовідведення іншому ліцензіату за тарифами, розрахованими відповідно до глав 4 та 5 цього Порядку;

споживачі, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - фізичні чи юридичні особи, які отримують або мають намір отримувати централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення.

Слід зауважити, що населення для цілей застосування Порядку № 302 не є виокремленою групою споживачів, натомість входить до споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою НКРЕКП № 364 від 24.03.2016 затверджено Процедуру встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення (далі - Процедура № 364).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.3 розділу І Процедури № 364 встановлення тарифів - це встановлення для ліцензіатів тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення за визначеною структурою таких тарифів.

Згідно з пунктом 1.4 розділу І, пунктом 2.2 розділу ІІ Процедури № 364 розрахунки тарифів виконуються заявником відповідно до вимог чинного законодавства та надаються до НКРЕКП разом із заявою.

Для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення заявник подає до НКРЕКП у паперовому та електронному вигляді заяву про встановлення тарифів, а також розрахунки, підтвердні матеріали і документи, що використовувалися під час проведення таких розрахунків.

Одним із таких документів є розрахунок тарифів на централізоване водопостачання для споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (додаток 5 до Процедури № 364).

Відтак, розрахунки, які подаються для установлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, мають бути здійснені в розрізі споживачів, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, та споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

З системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що за загальним правилом, тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення формуються та установлюються за єдиним механізмом для двох груп споживачів: які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, без виділення населення в окрему групу споживачів.

Водночас передбачені Порядком № 302 та Процедурою № 364 механізм формування та правила встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій розраховані на застосування під час установлення НКРЕКП тарифів відповідно до річних планів ліцензованої діяльності, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, у тому числі галузевих технологічних нормативів використання питної води на підприємствах водопровідно-каналізаційного господарства, з урахуванням фактичних даних та основних особливостей технологічних процесів конкретного виробництва, техніко-економічних розрахунків, кошторисів з урахуванням ставок податків, зборів, платежів, цін (тарифів) на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.

Поряд із цим, пунктом 2 постанови НКРЕКП № 2320 від 24.12.2024 встановлено тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, обумовлені іншими обставинами - необхідністю забезпечення прав та законних інтересів населення, зниження соціальної напруги та недопущення додаткового фінансового навантаження в умовах воєнного стану.

Основні засади цінової політики визначає Закон № 5007-VI, який також регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 5007-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Як вже зазначалося, ПрАТ «АК «Київводоканал» є суб`єктом природних монополій з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на території м. Києва, включеним до Реєстру суб`єктів природних монополій у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, НКРЕКП - органом, що здійснює державне регулювання діяльності, зокрема й суб`єктів природних монополій, а предметом цього спору є постанова НКРЕКП в частині встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія Закону № 5007-VI та встановлені ним основні засади цінової політики та ціноутворення, а також гарантії, що надаються суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 12 Закону № 5007-VI державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Поряд із цим, згідно з пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 5007-VI товаром визнаються продукція, роботи, послуги, матеріально-технічні ресурси, майнові та немайнові права, що підлягають продажу (реалізації).

Частинами 2, 4 статті 12 Закону № 5007-VI визначено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади, державні колегіальні органи та органи місцевого самоврядування під час встановлення державних регульованих цін на товари до складу таких цін обов`язково включають розмір їх інвестиційної складової частини.

Положеннями частини 2 статті 10 Закону № 2479-VІ також установлено, що тарифи на комунальні послуги суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2918-III державна політика у сфері питної води, питного водопостачання будується на принципах, зокрема, науково обґрунтованого нормування якості питної води, нормативів її споживання та формування тарифів на послуги централізованого водопостачання.

Відповідно до частини 3 статті 32 Закону № 2918-III тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання.

Таким чином, державні регульовані ціни, зокрема й тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій, формуються на засадах їх економічної обґрунтованості.

Положеннями статті 15 Закону № 5007-VI прямо передбачена можливість встановлення державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від їх економічно обґрунтованого розміру, якими одночасно визначені також гарантії, що надаються суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін в зазначений спосіб.

Так, відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 5007-VI Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 5007-VI установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Закон № 5007-VI, допускаючи можливість встановлення державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, не визначає випадків та підстав для прийняття такого рішення. При цьому, за змістом Закону № 5007-VI однією із ключових засад державної цінової політики є надання соціальних гарантій населенню в разі зростання цін.

Частиною 1 статті 9 Закону № 5007-VI передбачено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади послідовно вживають заходів щодо забезпечення соціальних гарантій населенню, насамперед малозабезпеченим сім`ям, шляхом запровадження системи компенсаційних виплат у зв`язку із зростанням цін та індексації грошових доходів соціально-економічних груп населення відповідно до законодавства.

Положеннями статей 9, 15 Закону № 5007-VI кореспондують пункти 5 та 6 частини 1 статті 4 Закону № 5007-VI, згідно з якими державна цінова політика є складовою частиною державної економічної та соціальної політики і спрямована на забезпечення соціальних гарантій населенню в разі зростання цін та необхідних економічних гарантій для виробників одночасно.

Як вже зазначалось, регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України (частина 1 статті 3 Закону № 1540-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону № 2479-VІ завданням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є здійснення державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках шляхом, зокрема, збалансування інтересів суб`єктів господарювання, споживачів та держави; захисту прав споживачів товарів і послуг у частині отримання товарів і послуг належної якості та в достатньому обсязі за економічно обґрунтованими цінами, а також стимулювання підвищення їх якості і задоволення попиту на них.

Державна політика у сфері питної води, питного водопостачання будується на принципах, зокрема, пріоритетності питного водопостачання перед іншими видами спеціального водокористування та гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб (стаття 6 Закону № 2918-III).

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону № 2918-III держава гарантує захист прав споживачів у сфері питної води, питного водопостачання шляхом, зокрема, державної підтримки, регулювання та нагляду у сфері питного водопостачання відповідно до цього Закону; задоволення потреб населення у питній воді шляхом пріоритетного розвитку систем централізованого питного водопостачання, створення резервних систем питного водопостачання.

Повертаючись до предмету спору, який виник у цій справі щодо визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 про встановлення окремих тарифів для населення на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022, слід зазначити таке.

Можливість відступу органом виконавчої влади від правила щодо встановлення цін на товари (включаючи тарифи на послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення) в економічно обґрунтованому розмірі прямо передбачена положеннями статті 15 Закону № 5007-VI, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи позивача щодо недопустимості встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення за іншими критеріями та правилами, ніж передбачені Порядком № 302 та Процедурою № 364.

В умовах правового режиму воєнного стану та з огляду на гарантування державою першочергового забезпечення населення водою для питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб, а також надання державної підтримки та соціальних гарантій для населенню, виділення пунктом 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 населення в окрему категорію споживачів для цілей встановлення тарифу на централізоване водопостачання і централізоване водовідведення та закріплення їх розміру на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022, цілком узгоджується із засадами встановлення державних регульованих цін, зокрема для суб`єктів природних монополій у відповідній сфері та не виходить за межі повноважень, наданих НКРЕКП у спірних правовідносинах.

Разом з тим, законодавством також надано гарантії суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін, зміст яких полягає у покладенні на Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язання відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також у забороні встановлення державних регульованих цін в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами.

За правилами частини 2 статті 15 Закону № 5007-VI визначення джерел для відшкодування такої різниці має передувати або здійснюватися одночасно із установленням державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру.

Як встановлено у судовому засіданні, з пояснень представника відповідача, подані апелянтом тарифи на централізоване водопостачання і централізоване водовідведення для населення були економічно обґрунтованими, однак пунктом 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 НКРЕКП установивши тарифи на централізоване водопостачання і централізоване водовідведення для населення у нижчому від економічно обґрунтованого розмірі не визначила джерел для відшкодування різниці між установленими розмірами тарифів та їх економічно обґрунтованими розмірами відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI.

Як вбачається із змісту оскаржуваного пункту постанови, відповідачем встановлено тарифи на централізоване водопостачання і централізоване водовідведення для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022.

Більше того, постановою НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, до яких за загальним правилом належить населення, встановлені тарифи: на централізоване водопостачання - 22,87 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість), на централізоване водовідведення - 18,78 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість), у той час як тарифи окремо для населення складають: на централізоване водопостачання - 13,47 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість), на централізоване водовідведення - 11,85 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість).

Відтак, встановлюючи тарифи на централізоване водопостачання і централізоване водовідведення для населення у нижчих від економічно обґрунтованих розмірах, НКРЕКП була зобов`язана визначити джерело для відшкодування різниці між установленими розмірами тарифів та їх економічно обґрунтованими розмірами відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI.

Визначення джерела для відшкодування такої різниці є обов`язковою передумовою встановлення для ПрАТ «АК «Київводоканал» як суб`єкта природних монополій державних регульованих цін (тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення) на рівні, що застосовувався станом на 24.02.2022.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 826/13850/17.

Верховний Суд у пункті 85 вказаної постанови зробив висновок, відповідно до якого умовою встановлення державних регульованих цін в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого, є одночасне встановлення джерел для відшкодування різниці. Лише у такий спосіб може бути досягнуто баланс інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики, і держави.

У пункті 83 постанови від 16.01.2019 у справі № 826/13850/17 Верховний Суд констатував, що з розумінням ставиться до причин ухвалення оскаржуваної постанови - додатковий захист споживачів та недопущення підвищення загального рахунку для побутових споживачів природного газу. Проте, ця мета не може досягатися у спосіб, який порушує визначені законом гарантії прав суб`єктів господарювання.

Вказані висновки Верховного Суду є релевантним цій справі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, адже стосуються правомірності встановлення НКРЕКП державних регульованих цін на послуги для населення у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без одночасного визначення джерел для відшкодування такої різниці.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ступінь зношення основних виробничих фондів діяльності ПрАТ «АК «Київводоканал» становить більше ніж 70 %, отже, в будь-який момент можливі перебої в роботі обладнання та механізмів, руйнування споруд, що може спричинити критичну техногенну ситуацію та загрозу стабільному і безперебійному наданню послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення жителям м. Києва і деяких населених пунктів Київської області. Отже, для забезпечення стабільного надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення ПрАТ «АК «Київводоканал» має своєчасно проводити аварійно-відновлювальні роботи та підтримувати основні засоби у належному робочому стані.

При цьому, встановлення ПрАТ «АК «Київводоканал» тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення на рівні нижчому, ніж економічно обґрунтований, а також встановлення обмежень щодо його застосування, призведе до недоотримання у 2025 році доходу у розмірі 1,8 млрд грн (з ПДВ), нарощування кредиторської заборгованості, застосування значних санкцій за неналежне виконання договірних зобов`язань, невиконання заходів інвестиційної програми на належному рівні, а в майбутньому до розірвання договірних відносин з постачальниками критично важливих для виробництва послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення речовин (в тому числі реагентів для очистки води) та матеріалів.

Окремої уваги заслуговують доводи ПрАТ «АК «Київводоканал» стосовно того, що встановлення збиткового тарифу для населення без визначення джерела компенсації не відповідає інтересам споживачів, адже неможливість підтримання належного функціонування системи централізованого водопостачання та централізованого водовідведення позначиться не тільки на якості таких послуг, але взагалі ставить під сумнів їх надання, адже у майбутньому підприємство не зможе гарантувати стабільне і безперебійне надання послуг споживачам м. Києва і деяких населених пунктів Київської області.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал», зазначивши, що питання компенсування витрат у зв`язку з установленням тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення на 2025 рік не є предметом розгляду даного спору, а отже, доводам сторін у цій частині не надається правова оцінка, позаяк, оскаржуваним пунктом постанови не охоплено це питання жодним чином.

Разом з тим, визначення джерела компенсації витрат у зв`язку з установленням тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення на 2025 рік у нижчому розмірі перебуває у безпосередньому зв`язку з самою можливістю встановлення НКРЕКП тарифів у розмірах, що є нижчими від економічно обґрунтованих розмірів. Відтак, висновок про правомірності встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення на рівні, що застосовувався станом на 24.02.2022, є передчасним без вирішення питання щодо джерел компенсації ПрАТ «АК «Київводоканал» різниці у розмірах тарифів.

Посилаючись на пункт 1.12 глави 1 Порядку № 302, суд першої інстанції зазначає, що у випадку недофінансування економічно обґрунтованих витрат ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у плановому році за рахунок тарифів, НКРЕКП за результатами здійснення заходів контролю враховує (компенсує) ці суми недофінансування при встановленні тарифів на наступний планований рік.

Положеннями пункту 1.12 глави 1 Порядку № 302 передбачено, що за результатами здійснення заходів контролю НКРЕКП може прийняти рішення щодо включення до структури тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення компенсації витрат або зменшення складових тарифів у разі використання коштів не за цільовим призначенням, економії або перевитрат коштів за статтями витрат, що призводить до невідповідності фактичних складових затвердженій структурі тарифів.

З аналізу наведеної норми слідує, що рішення про включення компенсації до структури тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення на наступний планований рік є одним із заходів реагування, що може бути використаний НКРЕКП за результатами здійснення заходів контролю ПрАТ «АК «Київводоканал». При цьому, підставою для вжиття такого заходу реагування може бути саме перевищення витрат за статтями витрат, що призводить до невідповідності фактичних складових затвердженій структурі тарифів.

Можливість включення до структури тарифів при їх встановленні на наступний планований рік компенсації різниці у розмірах тарифів, що виникла за рахунок встановлення у поточному плановому році тарифів для населення без урахування принципу економічної обґрунтованості, положеннями пункту 1.12 глави 1 Порядку № 302 не передбачена.

Більше того, частиною 2 статті 15 Закону № 5007-VI передбачено відшкодування різниці між установленими розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів саме за рахунок коштів відповідних бюджетів, а не за рахунок збільшення тарифів наступних планових періодів постачання відповідних послуг на суму відповідної компенсації.

У додаткових поясненнях відповідач зазначає, що у даному випадку рішення про фіксацію тарифів на рівні 24.02.2022 дає можливість підприємствам працювати в умовах державного регулювання та отримувати компенсацію з держави та місцевого самоврядування.

Дійсно, положеннями статті 49 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» було установлено, що у 2025 році, як виняток з положень пункту 1 частини другої статті 29 та пункту 1 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України, податок на доходи фізичних осіб (крім податку, визначеного пунктом 1-1 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України, та податку від оподаткування доходів у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу), що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України на відповідній території України (крім території міст Києва та Севастополя), зараховується до загального фонду державного бюджету у розмірі 21 відсоток, до загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад - у розмірі 64 відсотки.

З метою сталого проходження опалювального періоду 2024/2025 років та забезпечення своєчасних розрахунків за комунальні послуги та енергоносії у 2025 році додаткові надходження до загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, визначені частиною першою цієї статті, у розмірі 4 відсотки спрямовуються на проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, які використовуються в процесі виробництва теплоенергії або іншого виду енергії, на підтримку підприємств з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, централізованого постачання холодної води та водовідведення.

При цьому, положення статті 49 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX та встановлене у ній правило щодо спрямування додаткових надходжень до місцевих бюджетів на підтримку підприємств централізованого постачання холодної води та водовідведення не поширюються на територію міста Києва.

Отже, відповідачем не заперечується право позивача на отримання компенсації за різницю між фактично установленими розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів, однак джерело коштів для виплати такої компенсації не зазначені у постанові НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 та не повідомлені суду в ході розгляду даної справи.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем прав та законних інтересів ПрАТ «АК «Київводоканал» при прийняті пункту 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 та встановленні тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без одночасного визначення джерел для відшкодування різниці між установленими та економічно обґрунтованими розмірами тарифів відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київвводоканал», яким установлено, що тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення застосовуються для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022, а саме: на централізоване водопостачання - 13,47 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість); на централізоване водовідведення - 11,85 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість).

У ході розгляду справи судом встановлено, що порушення прав та законних інтересів ПрАТ «АК «Київводоканал» у спірних правовідносинах полягає не у встановленні тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення в іншому ніж економічно обґрунтованому розмірі, а саме у встановленні тарифів у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування позивачу різниці між фактично установленими та економічно обґрунтованими розмірами тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI.

Колегія суддів приймає до уваги, що реалізація пункту 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 про встановлення тарифів для ПрАТ «АК «Київводоканал» впливає також на права та інтереси невизначеного кола споживачів послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що надаються позивачем для населення. Крім того, суд враховує причини та мету, з якою тарифи на відповідні послуги для населення були встановлені на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022.

Таким чином, обираючи спосіб захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів, з метою дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів населення і цілями, на досягнення яких спрямоване це судове рішення, вважає за можливе вийти за межі заявлених ПрАТ «АК «Київводоканал» позовних вимог та обрати інший спосіб поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність НКРЕКП щодо встановлення пунктом 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між установленими розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення за рахунок коштів відповідних бюджетів відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI;

- зобов`язати НКРЕКП визначити джерела для відшкодування різниці між установленими пунктом 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення відповідно до статті 15 Закону № 5007-VI.

При цьому, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови НКРЕКП № 2313 від 24.12.2024 як такої, що за фактичних обставин цієї справи та особливостей спірних правовідносин не узгоджується із засадами та завданням адміністративного судочинства.

Натомість колегія суддів вважає за необхідне застосувати інший спосіб захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку НКРЕКП, який не суперечить закону, забезпечує ефективний захист таких прав та інтересів ПрАТ «АК «Київводоканал», а також не порушує прав та законних інтересів населення, адже не допускає додаткового фінансового навантаження при сплаті послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у період воєнного стану.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, в тому числі є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови в частині задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково, вийшовши за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення пунктом 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між установленими розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення за рахунок коштів відповідних бюджетів відповідно до статті 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначити джерела для відшкодування різниці між установленими пунктом 2 постанови № 2313 від 24.12.2024 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» розмірами тарифів та економічно обґрунтованими розмірами тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для населення відповідно до статті 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

У задоволенні позовної вимоги приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2313 від 24.12.2024 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя А. Б. Парінов

Суддя В. Ю. Ключкович

(Повний текст постанови складено 23.10.2025)