Справа № 420/6591/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6591/23

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса.

Повний текст судового рішення складений 15.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А, Яковлева О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , третя особа військова частина НОМЕР_1 про визнати протиправною бездіяльність щодо проведення з ним розрахунку при звільненні за період з 03.08.2018 по 12.01.2023, з урахуванням раніше проведених виплат відповідно до судових рішень у справах №420/1803/20 та №420/8037/21; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2018 по 12.01.2023, з урахуванням раніше проведених виплат за судовими рішеннями у справах №420/1803/20 та №420/8037/21; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 03.08.2018 по 12.01.2023, з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням раніше проведених виплат відповідно до судових рішень у справах №420/1803/20 та №420/8037/21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішень суду по справам №420/1803/20 та №420/8037/21 відповідачем нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення, але не здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 позов задоволений частково; визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.08.2018 по 11.01.2023; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2018 по 11.01.2023 у сумі 89000,81грн.; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2024 викладено абз.3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 у наступній редакції: «Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2018 по 11.01.2023 у сумі 275868,33грн.».

Постановою Верховного Суду від 14.11.2024 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2024, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не з`ясовували як відповідач обчислив суми компенсації, що належало виплатити ОСОБА_1 та за який період проведено такі нарахування, не встановлювали чи вже було застосовано принцип пропорційності під час обрахування таких сум, не перевіряли аргументи відповідача щодо подвійного стягнення спірних сум, не встановлювали меж періоду, за який компенсація була сплачена, та не досліджували докази, що це підтверджують. У судових рішеннях відсутня правова оцінка наданим військовою частиною документам, що свідчать про часткову виплату позивачу середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 КЗпП України, починаючи з 04.08.2018 і чи впливає розмір виплачених сум на розмір відшкодування, заявленого у цьому позові.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 позов задоволений частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2019 по 11.01.2023; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 16.12.2019 по 11.01.2023 включно у сумі 152068,97грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, сторони по справі подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове про задоволення позову. Відповідач просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає про допущення суттєвих помилок під час розрахунку середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах не настало передбачених ст.117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки спір про належні позивачеві суми при звільненні виникли через декілька років після звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України від 23.06.2018 №376 (по особовому складу) звільнено з військової служби у запас полковника ОСОБА_1 - начальника служби безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.08.2018 №148 (по стройовій частині) виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.08.2018 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважаючи, що відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку при звільненні, останній оскаржив таку бездіяльність до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі №420/3935/19 (набрало законної сили 11.02.2020) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015 2018 роки, виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення 03.08.2018.

На виконання вказаного судового рішення, 16.12.2019 відповідачем виплачено ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 32028,08грн. /т.1 а.с.224-225/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у справі №420/1803/20 (набрало законної сили 27.10.2020) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 03.08.2018 по 15.12.2019, з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

У вказаній справі, суд дійшов висновку про те, що спір у справі №420/3935/19 в частині нарахування позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки вирішено на користь ОСОБА_1 , тому відповідно ч.2 ст.117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

На виконання вказаного судового рішення, 07.12.2020 відповідачем виплачено ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 281721,62грн. /т.1 а.с.224-225/ /т.1 а.с.224-225/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №420/4690/20 (набрало законної сили 22.02.2021) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим йому розміром грошового забезпечення за період 01 березня по 03 серпня 2018 року; різницю між перерахованими і фактично виплаченими сумами одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 20152018 роки, виплаченої за судовим рішенням у справі №420/3935/19 з урахуванням пункту 1 примітки додатку 1 та примітки додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

На виконання вказаного судового рішення, 28.04.2021 відповідачем виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 13431,60грн., грошове забезпечення у розмірі 4789,04грн., грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 1790,88грн. /т.1 а.с.224-225/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №420/8037/21 (набрало законної сили 20.04.2022) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2018 по 27.04.2021 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 з урахуванням раніше проведених виплат відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 по справі №420/1803/20.

У вказаній справі, суд дійшов висновку про те, що предметом спору в цій справі є стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 03.08.2018 до моменту остаточного розрахунку 27.04.2021 (28.04.2021 року не включається, оскільки в цей день нараховані кошти на рахунок позивача), тобто, сум несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №420/4690/20.

На виконання вказаного судового рішення, 06.09.2022 відповідачем виплачено ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 15526,59грн. /т.2 а.с.16/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №420/926/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року, з урахуванням вже виплачених сум.

У свою чергу, 12.01.2023 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021 у справі №420/926/21, відповідачем виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2015 у розмірі 89063,12грн.

26.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2018 по 12.01.2023 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 з урахуванням раніше проведених виплат відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у справі №420/1803/20 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №420/8037/21. /т.1 а.с.11-12/

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.04.2023 №154/181/1-480, за дорученням командира військової частини НОМЕР_1 , повідомлено про відсутність правових підстав для застосування ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України до військовослужбовців щодо виплати середньомісячного заробітку.

Позивач, вважаючи, що при виплаті вищевказаних сум у відповідача виник обов`язок виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з за період з 03.08.2018 по 12.01.2023 включно, звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №340/401/20.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Даний правовий висновок викладено у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17.

Так, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини з 03.08.2018, а належні суми грошового забезпечення під час звільнення, на виконання судового рішення у справі №420/926/21, остаточно виплачено тільки 12.01.2023.

При цьому, колегія суддів враховує, що на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у справі №420/1803/20 та від 24.09.2021 у справі №420/8037/21 відповідачем виплачено ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 281721,62грн. за час затримки остаточного розрахунку з 03.08.2018 по 15.12.2019 та середній заробіток у розмірі 15526,59грн. за час затримки остаточного розрахунку з 03.08.2018 по 27.04.2021.

Тобто, за період з 03.08.2018 по 27.04.2021 позивачем отримано середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні у загальному розмірі 297248,21грн., що на переконання колегія суддів свідчить про належне відшкодування позивачем порушення терміну остаточного розрахунку при звільненні.

Отже, у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби на виконання судового рішення у №420/926/21 за період з 28.04.2021 по 12.01.2023 (день проведення остаточного розрахунку).

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2024 у справі №560/9586/22 дійшов висновку про те, що у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій ст.117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом №2352-ІХ так і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на дві частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Отже, спірний період стягнення середнього заробітку у даній справі умовно варто поділити на дві частини: з 28.04.2021 по 18.07.2022; з 19.07.2022 по 12.01.2023 (не більше як за 6 місяців).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 562,55грн. (34315,80/61).

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 28.04.2021 по 18.07.2022 становить 171015,20грн. (562,55 х 304), а за період з 19.07.2022 по 12.01.2023 становить 68631,10грн. (562,55 х 122).

Також, в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Підсумовуючи наведене у сукупності з обставинами цієї справи, колегія суддів вважає наявними підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України.

Разом з цим, слід також врахувати, що Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Так, істотність частки компенсації простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період 28.04.2021 по 18.07.2022 складає 52,08% (89063,12 (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 171015,20 (середній заробіток за час затримки розрахунку)) х 100).

Отже сума за період 28.04.2021 по 18.07.2022, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 117 КЗпП України, з урахуванням істотності частки 52,08% невиплаченої суми грошового забезпечення становить 89064,72грн. (тобто 52,08% від 171015,20), та зазначений розмір є поза розумним сумнівом об`єктивним, враховує вимушеність позивача звертатись до суду за захистом своїх прав щодо належних виплат під час виключення зі списків особового складу, а також проведення відповідачем повного розрахунку із позивачем лише на виконання судового рішення.

З метою захисту порушених прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 по 12.01.2023 у розмірі 157695,82грн. (89064,72 + 68631,10грн.), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, але неправильно визначив спосіб захисту порушеного права позивача, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2021 року по 12 січня 2023 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2021 року по 12 січня 2023 року у розмірі 157695 (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн. 82 коп.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на військову частину НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв