Справа № 500/5857/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5857/24 пров. № А/857/2956/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі №500/5857/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Юзьків М.І., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 10 грудня 2024 року),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), в якому просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 року по 31.12.2023; 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік; 20 робочих днів - невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 року по 31.12.2023; 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік; 20 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, у відповідності до вимог виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2024 року складає 3028 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків i обов`язкових платежів.

зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, відрядженої до Теребовлянського районного суду Тернопільської області, ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 року по 31.12.2023; 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік; 20 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01.08.2024 по 26.08.2024 відповідачем 1 протиправно нарахувало позивачці, як судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, відрядженої до Теребовлянського районного суду Тернопільської області, суддівську винагороду та компенсацію за невикористані дні відпустки для визначення суми якої використано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 року в розмірі 2102,00 грн. Однак суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII. Виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн., позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача 1 розмір суддівської винагороди не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом, що призвели до порушення її права на належне матеріальне забезпечення та слугували підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі №500/5857/24 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 по 31.12.2023, 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік, 20 робочих днів - невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 року по 31.12.2023, 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік, 20 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, у відповідності до вимог виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2024 року складає 3028 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків i обов`язкових платежів.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.08.2024 по 26.08.2024, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні відпустки виходячи з встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, відрядженої до Теребовлянського районного суду Тернопільської області, ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно, компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості: 8 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 20.06.2023 року по 31.12.2023, 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, за стаж державної служби за 2023 рік, 20 робочих днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.01.2024 по 26.08.2024, та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області зазначає, що Територіальним управлінням дотримано вимог чинних нормативно-правових актів та розраховано середній заробіток виходячи з виплат, нарахованих у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, як і передбачає Порядок № 100.

При виході у відставку виплачена сума становила 340 524 грн, тобто 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою, як це передбачено прямою нормою законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Постановою Верховної Ради України № 4855-VI від 24.05.2012 ОСОБА_1 обрано на посаду судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області безстроково.

Рішенням Голови Верховного Суду від 23.12.2022 № 553/0/149-22, ухваленим на підставі статті 55, пункту 56 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", суддю Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 відряджено до Теребовлянського районного суду Тернопільської області для здійснення правосуддя з 09.01.2023 без зазначення строку відрядження.

Наказом в.о. голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.12.2022 № 9-ІІ відряджено суддю Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з 09.01.2023.

Наказом голови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.01.2023 № 1-К вирішено вважати суддю Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 відряджену до Теребовлянського районного суду Тернопільської області та такою, що приступила до здійснення правосуддя в Теребовлянському районному суді Тернопільської області з 09.01.2023. Встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу судді, відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання доплати, який становить 29 років 6 місяців 05 днів.

Наказом в.о. голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.02.2023 № 2-ІІ внесені зміни до наказу від 30.12.2022 № 9-ІІ "Про відрядження ОСОБА_1 ", а саме доповнено його другим пунктом наступного змісту: "На час відрядження відрахувати суддю ОСОБА_1 зі штату Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області.".

Наказом голови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21.02.2023 № 8-К внесені зміни до наказу № 1-К від 05.01.2023 "Про здійснення правосуддя у Теребовлянському районному суді Тернопільської області суддею ОСОБА_1 " та викладено пункт 1 наказу у наступній редакції: "Вважати суддю Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 відрядженою до Теребовлянського районного суду Тернопільської області та зарахувати тимчасово на час відрядження в штат Теребовлянського районного суду Тернопільської області на посаду судді з 09 січня 2023 для здійснення правосуддя".

Наказом голови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.07.2023 № 27-К встановлено ОСОБА_1 , судді, з 01.07.2023 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 % посадового окладу, відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячної доплати, який становить 30 років 1 день.

З матеріалів справи вбачається, що обчислення суддівської винагороди позивача з 01.08.2024 по 26.08.2024 проведено у відповідності до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн.

Вважаючи, що суддівська винагорода у спірному періоді підлягає нарахуванню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн., позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно частин четвертої, п`ятої статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Аналогічні положення закріплені частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII, згідно якої суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У частинах другій, третій статті 135 Закону №1402-VIII передбачається, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці

За нормами пункту 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Таким чином, Конституцією України та Законом № 1402-VIII закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно, Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». При цьому, судді Законом № 966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460-IX) прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Отже, окремими приписами Закону № 3460-IX з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

З приводу цього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 зазначила, що приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону № 3460-IX є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивача, відповідач діяв на законних підставах.

У вказаній постанові, з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24, з 01.01.2023 та 01.01.2024 для визначення базового розміру посадового окладу судді повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до приписів Закону № 3460-IX, а саме: 2102,00 гривні.

Відтак, враховуючи зміну правової позиції Великою Палатою Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати дії відповідача протиправними, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі №500/5857/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін