Справа № 200/6071/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Справа№200/6071/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, адреса: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 53 від 08.07.2025 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви від 08.07.2025 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 і № 2;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, зарахувати згідно трудової книжки до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи Дружківському метизному заводі машиністом крану, травільного відділення - з 01.02.1999 по 30.09.2001; період роботи в Дружківському метизному заводі в ковальсько-пресовому цеху №5 машиністом крану, травільного відділення № 33624 - з 01.10.2001по 31.10.2002; період роботи в Дружківському метизному заводі в ковальськ-пресовому цеху № 5 машиністом крану на термообробці і волочінні - з 01.11.2002 по 14.03.2004;

-призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 і № 2 з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.07.2025 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки відповідач протиправно не зарахував до її пільгового стажу період роботи за списком №1 та №2. Вважає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на час звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, позивач досягла 50 річного віку, та станом на 08.07.2025, мала загальний страховий стаж 33 років 08 місяців 19 днів, пільгового стажу за списком № 1 та №2 13 років 07 місяців 29 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнало, простило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно із даними паспорта громадянина України на ім`я Позивача, її вік станом на день подання заяви про призначення пенсії становив повних 50 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Отже, основним законом у сфері пенсійного забезпечення є Закон № 1058, тому у Відповідача були відсутні підстави для застосування пункту «б» статті 13 Закону № 1788 при прийнятті рішення.

Вказує, що для підтвердження наявності у особи пільгового стажу до органів Пенсійного фонду України необхідно надати трудову книжку, в якій наявні записи, внесені на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків, або довідку за формою, встановленою додатком № 5 Порядку № 637 та документи по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці або рішення комісії.

Так, на підставі доданих до заяви про призначення пенсії за віком документів від 08.07.2025 страховий стаж Позивача становить 33 роки 08 місяців 02 дні. До страхового стажу зараховано всі період роботи. Вік Позивача становить 50 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Пільговий стаж роботи за Списком 1 не визначено.

До пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано період роботи з 01.02.1999 по 30.09.2001, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.06.2025 № 24/06-33, оскільки не зазначено позицію посади в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 11.03.1994 № 162. Крім того, за даними довідки заявниця працювала на посаді «кранівник/машиніст, зайнятий на гарячих ділянках робіт». За даними трудової книжки НОМЕР_2 від 26.11.1996, заявниця працювала на посаді «машиніст крана травильного відділення». Тобто наявні розбіжності між даними довідки та трудової книжки щодо займаної посади;

Період роботи з 01.10.2001 по 31.10.2002 машиністом крану травільного відділення ковальсько-пресового цеху № 5 в Дружківському метизному заводі не зараховано до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1, оскільки за вищезазначений період не надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка передбачена п. 20 Порядку № 637, тобто, не підтверджено зайнятість повний робочий день на роботах в шкідливих та важких умовах праці.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 08 років 06 місяців 02 дні.

Період роботи з 01.11.2002 по 14.03.2004 машиністом крану на термообробці і волочінні ковальсько-пресового цеху № 5 в Дружківському метизному заводі зараховано до страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.06.2025 № 24/06-34, без врахування періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати у лютому 2004 року (3 календарних дні).

Оскільки період роботи з 01.11.2002 по 14.03.2004 року зарахований до Списку 2, то вимога Позивача зарахувати зазначений період роботи до Списку 1 є необґрунтованою та безпідставною, а отже такою, що не підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, за наслідками розгляду заяви Позивача від 08.07.2025 та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення від 17.07.2025 № 53 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах:

- за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії по Списку № 1.

- за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із не досягненням Позивачем пенсійного віку по Списку № 2 та із відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії по Списку № 2.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимога Позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 17.07.2025 № 53 про відмову в призначенні Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .

08.07.2025 позивач звернулась через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

17.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №53, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку відсутністю необхідного пенсійного віку.

Згідно з рішенням:

вік заявниці - 50 років,

страховий стаж - 33 роки 08 місяців 19 дня,

стаж роботи за список №1 - не визначено,

стаж роботи за списком №2 - 08 років 06 місяців 02 дні.

До пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано період роботи з 01.02.1999 по 30.09.2001, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.06.2025 № 24/06-33, оскільки не зазначено позицію посади в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162. Крім того, за даними довідки заявниця працювала на посаді «кранівник/машиніст, зайнятий на гарячих ділянках робіт». За даними трудової книжки НОМЕР_2 від 26.11.1996, заявниця працювала на посаді «машиніст крана травильного відділення». Тобто наявні розбіжності між даними довідки та трудової книжки щодо займаної посади;

До пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.06.2025 № 24/06-34, без врахування відпусток без збереження заробітної плати.

За даними форми РС-право страховий стаж позивачки становить 33 роки 7 місяців 14 дні, з яких період роботи за списком № 8 років 6 місяців 2 дні, обчислення стажу роботи за списком №2:

з 01.11.2002 по 31.12.2003 1 рік 2 місяці;

з 01.01.2004 по 31.01.2004 1 місяць;

з 04.02.2004 по 30.11.2010 6 років 9 місяців 27 дні;

з 02.12.2010 по 06.05.2011 5 місяців 5 днів.

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 , яка видана позивачу, за спірні періоди наявні такі записи:

Дружківський метизний завод

запис №5 01.02.1999 переведена машиністом крану травильного відділення 3го розряду;

запис №6 01.10.2001 переведена у цех №5 машиністом крану травильного відділення;

запис №7 01.11.2002 переведена машиністом крану на термообробку;

запис №8 15.03.2004 переведена машиністом крану занятим у процесі травлення.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивачки за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV і даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а після 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення (пункт 2.14 Інструкції №58).

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

З 11 березня 1994 року по 15 січня 2003 року підлягали застосуванню Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

З 16 січня 2003 року по 02 серпня 2016 року застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Відповідно до довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3 до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року №7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за №1000/9599 та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152):

код ЗПЗ013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» і від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», і за результатами атестації робочих місць;

код ЗПЗ013Б1 - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» і від 16 січня 2003 року №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», і за результатами атестації робочих місць.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив Закон №1058-IV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року».

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційного Суду України визнані неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

За наслідками судового розгляду встановлено, що до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 не зараховано період роботи з 01.02.1999 по 30.09.2001, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.06.2025 № 24/06-33, оскільки не зазначено позицію посади в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 11.03.1994 № 162. Крім того, за даними довідки заявниця працювала на посаді «кранівник/машиніст, зайнятий на гарячих ділянках робіт». За даними трудової книжки НОМЕР_2 від 26.11.1996, заявниця працювала на посаді «машиніст крана травильного відділення». Тобто наявні розбіжності між даними довідки та трудової книжки щодо займаної посади.

Дослідивши дане спірне питання, суд вказує, що відповідно до пункту 1110400а-13790 розділу ХІ «Металообробка» Списку №1 робота машиніста кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до вимог статті 24 Закону №1058-IV, які слід застосовувати при обчислення страхового стажу після 10 січня 2004 року, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Внесенні відомості по спеціальному стажу(за наявності даних за періоди до 2009 року включно) (форма ОК-5) також свідчать про те, що у даний період позивачка працювала саме за Списком № 1, за кодом ЗПЗ013А1.

Щодо посилання на розбіжності між даними довідки та трудової книжки щодо займаної посади, суд вказує, що суд звертає увагу, що за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки, в тому числі й щодо дотримання вимог Інструкції №58 при внесенні відповідних записів до неї. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на належне пенсійне забезпечення.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи у ковальсько-пресовому цеху №5 машиністом крану, травільного відділення № 33624 - з 01.10.2001 по 31.10.2002, суд зазначає, що відповідно до трудової книжки позивачка продовжувала працювати фактично машиністом кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт, у ковальсько-пресових цехах, у яких обробці важких деталей відбувається велике виділення тепла в робочу зону, особливо при роботі нагрівальних печей з випуском продуктів горіння в цех.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Отже вимога позивача про зарахування згідно трудової книжки до пільгового стажу за Списком №1 період роботи Дружківському Дружківський металовиробному заводі машиністом крану, травильного відділення - з 01.02.1999 по 30.09.2001; період роботи в Дружківському металовиробному заводі в ковальсько-пресовому цеху №5 машиністом крану, травильного відділення № 33624 - з 01.10.2001 по 31.10.2002 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача зарахувати згідно трудової книжки до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи в Дружківському металовиробному заводі в ковальськ-пресовому цеху № 5 машиністом крану на термообробці і волочінні - з 01.11.2002 по 14.03.2004, суд зазначає, що відповідно Постанови №36 від 16.01.2003 професія кранівники/машиністи, які зайняті у процесі термооброблення та волочінні відносяться до списку №2 розділ VI підрозділ 1а, а тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Водночас, відповідач зарахував до списку №2 періоди роботи позивача з 01.11.2002 по 31.12.2003 1 рік 2 місяці; з 01.01.2004 по 31.01.2004 1 місяць; з 04.02.2004 по 30.11.2010 6 років 9 місяців 27 дні; з 02.12.2010 по 06.05.2011 5 місяців 5 днів.

Згідно з частиною 6 статті 56 Закону №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 […] цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Підсумовуючі вищенаведене, слід констатувати, що позивачка працювала до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у статті 13 Закону №1788-XII, а саме за списками №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими списками, дає право на пенсію після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тому спірне рішення відповідача про відмову в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 50 років при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах за списками №1 та №2, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55 років (пенсійного віку), визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі №663/574/17).

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 у справі №348/2160/15-а (провадження №К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд враховує вказані висновки Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

У даній справі суд здійснив судовий контроль за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення та встановив помилки, яких припустився відповідач при обчисленні страхового стажу позивачки.

Відсутність в матеріалах справи обґрунтованого розрахунку, обчисленого органом Пенсійного фонду України, стажу роботи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не дає можливості встановити чи відповідає позивачка всім необхідним умовам для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах підлягає повторному розгляду відповідачем з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що рішення про відмову в призначенні пенсії №53, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки права позивачки порушені, але прийняття рішення на користь останньої, в тому числі щодо зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень територіального органу Пенсійного фонду України, позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Зважаючи на те, що у спірних правовідносинах відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не використав надані йому дискреційній повноваження для вирішення питання про призначення пенсії, про які було зазначено в цьому рішенні, що змусило позивачку звернутися до суду із позовом, судовий збір, сплачений останньою, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, адреса: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №53, прийняте 17.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, подану 08.07.2025, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.С. Зеленов