Справа № 320/53815/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила суд:

- витребувати у Відповідача копію постанови НОМЕР_1 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та копію постанови НОМЕР_2 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 519,00 грн.;

- скасувати постанову НОМЕР_1 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 24541,37 грн.;

- скасувати постанову НОМЕР_2 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 519,00 грн.;

- зобов`язати Ірпінський ВДВС у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешти з майна боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання рішення за виконавчими провадженнями НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року позовну заяву повернуто на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, у зв`язку з не виконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та не надання доказів ,що підтверджують існування об`єктивних і непереборних причин поважності пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, апелянт наголошує, що позивачем не був пропущений строк звернення до суду оскільки позов подано без зайвих зволікань та в найкоротший термін.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовом, мотивована тим, що строк вказаний в п.1 ч.2 ст.287 КАСУ не повинен застосовуватись до спірних правовідносин оскільки є загальною нормою права, а ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою права, яка має пріоритет над загальною та якою встановлено оскарження саме 10 робочих днів, а не 10 календарних днів, як це витікає з положення ст.287 КАСУ, а також вважає, що цей строк стосується рішень та дій виконавця, посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання саме судових рішень. Одночасно зазначає, що виконувались та оскаржувались саме постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а не судове рішення, що відповідно призводить до неможливості застосування вищенаведених положень до спірних правовідносин в цій справі. В обґрунтування даного твердження вказує, що відсутність в загальному доступі рішень та постанов державних виконавців робить неможливим додержання вищенаведених 10-ти денних строків та вважає, що до спірних правовідносин потрібно застосовувати строки звернення встановленні ч.4 ст.122 КАС України відповідно до яких строк звернення не пропущено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року визнано вказані позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду неповажними та позовну заяву повернуто їй на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов висновку про відсутність поважних причин, за яких позивач не могла звернутися до адміністративного суду у межах передбаченого законом десятиденного строку. Наведені позивачем доводи щодо пропуску строку суд визнав необґрунтованими та такими, що не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 5 ч.1 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом.

Відповідно ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями ч.ч.2, 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені ст. 287 КАС України.

Відповідно п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2-16 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.5 ст. 74 Закону №1404-VІІІ визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п.п.1, 9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених ч.2 ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно ч.8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Частинами 1, 2 ст. 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду, а також належного оформлення позову. Для цього особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Згідно ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Слід також враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати позов, усі можливі та залежні від неї дії у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку звернення до суду.

Вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Колегія суддів зазначає, що з системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки після встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, з`ясування причин пропуску цього строку та наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються постанови Ірпінського відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) НОМЕР_1 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 24541,37 грн. та НОМЕР_2 від 05.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 519,00 грн.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово: 14.08.2023, 06.09.2023, 12.04.2024 та10.05.2024, - зверталася до відповідача із заявами та скаргами щодо виконавчих дій у виконавчому провадженні, однак позов подано до Київського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» лише 06.11.2024, тобто з пропуском 10-деннного строку з дня коли позивач дізнався про порушення його прав.

Так, судом першої інстанції було вірно зауважено, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Як уже зазначалось вище, КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання постанов, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

До того ж, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Необхідно звернути увагу на те, що встановлення законодавцем скороченого (десятиденного) строку для звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав у визначеній ст. 287 КАС України категорії справ, не має на меті перешкоджання доступу до правосуддя, а переслідує ціль якнайшвидшого відновлення порушених прав позивача.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Звернення до суду з позовною заявою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на подання позову, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Такі правові висновки викладено в ухвалі Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі №520/6827/22.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем підстави не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами пропущеного строку на подання позовної заяви, не виправдовують зволікання у вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено переконливих та доказово підтверджених причин, які б стали на заваді своєчасного звернення до суду з даним позовом, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Згідно з п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, окрім іншого встановлено, що якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву позивачу.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 23.10.2025р.)