Справа № 440/7170/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: А.Б. Головко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 р. Справа № 440/7170/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/7170/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 на підставі довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 15/5888/с, №15/5889/с, №15/5890/с, №15/5891/с від 30.04.2025.

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025.

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 на підставі довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.04.2025 №№ 15/5888/с, 15/5889/с, 15/5890/с, 15/5891/с від 30.04.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020,01.01.2021, 01.01.2022,01.01.2023 , та виплачувати у подальшому пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у травні 2025 року позивач отримав лист ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. № 15/5892/с з доданими до нього копіям довідок № 15/5888/с, № 15/5889/с, № 15/5890/с, № 15/5891 /с від 30.04.2025 станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 про розмір свого грошового забезпечення з усіма щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (надбавками, доплатами, підвищеннями) та премією, що отримувались під час служби, обраховано його загальний розмір - 34 626,75 грн., 37 410 гри., 40 869,25 грн., 57 300 грн.

Також, позивач зазначає, що у травні 2025 року позивачу стало відомо, що відповідачем обмежено з 01.02.2023 розмір його пенсії максимальним розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та під час подальших перерахунків з 01.03.2024, з 01.03.2025 пенсії та збільшення її розміру відповідач продовжує виплачувати пенсію позивачу в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність у сумі 23 610 грн., тим самим протиправно обмежуючи розмір моєї пенсії максимальним розміром, що на сьогоднішній день призводить до недоотримання позивачем пенсії в розмірі майже 10 000 грн. кожного місяця, тим самим порушує його право на належне пенсійне забезпечення передбачене конституцією України.

У травні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.05.2025 про здійснення перерахунку пенсії за довідками ІНФОРМАЦІЯ_2 № 15/5888/с, № 15/5889/с, № 15/5890/с, № 15/5891 /с від 30.04.2025 та виплачувати у подальшому пенсію виходячи з вказаної у ній суми грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром та доплатити недоплачену пенсію з 01.02.2023, 01.03.2024, з 01.03.2025. Однак, у травні 2025 року позивачем отримано відповідь відповідача оформлену листом вих. № 22233-22338/0-02/8-2600/25 від 14.05.2025 про неможливість перерахунку пенсії за вказаними вище довідками у зв`язку з тим, що на відповідача не покладено будь-яких обов`язків рішенням суду та відсутності підстав виплати пенсії без обмеженні максимальним розміром. Позивач вважає вищевказане рішення відповідача, його дії та бездіяльність щодо відмови у перерахунку моєї пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, такими, що порушують вимоги чинного законодавства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5888/с.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5889/с.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5890/с.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5891/с.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5888/с.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5889/с.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5890/с.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.04.2025 № 15/5891/с.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, з урахуванням раніше проведених виплат, позивач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказав, що під час звернення до суду до позовної заяви було додано протоколи перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, які не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до зазначених протоколів перерахунку пенсії :

з 01.02.2023 нараховано пенсію (підсумок пенсії (з надбавками) у розмірі 31 269,50 грн., однак з урахуванням максимального розміру до виплати нараховано 20 930 грн.

з 01.03.2024 нараховано пенсію (підсумок пенсії (з надбавками) у розмірі 32 386.50 грн., однак з урахуванням максимального розміру до виплати нараховано 23 610грн.

з 01.03.2025 нараховано пенсію (підсумок пенсії (з надбавками) у розмірі 34 336.50 грн., однак з урахуванням максимального розміру до виплати нараховано 23 610 грн.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухваленні рішення неповно з`ясовано всі обставини справи та його висновки щодо відсутності спору стосовно обмеження пенсії позивача максимальним розміром є помилкові.

На підставі викладено, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 у справі № 440/7170/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, ухвалити в цій частині нове рішення про визнання протиправними дій, зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі № 440/13385/24, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлені довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу і окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі та премії, обчислені з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 рік, для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі № 440/13385/24, ІНФОРМАЦІЯ_4 30.04.2024 складено довідки №№ 15/5888/с, 15/5889/с, 15/5890/с, 15/5891/с про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою від 05.05.2025 щодо перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 14.05.2025 повідомлено позивача про відсутність підстав для проведення вказаного перерахунку та виплати пенсії.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.04.2025 №№ 15/5888/с, 15/5889/с, 15/5890/с, 15/5891/с.

Відмовляючи в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо зобов`язання ГУПФУ в м. Києві виплачувати у подальшому пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 заявлені на майбутнє, оскільки перерахунок та виплату спірної пенсії ще не проведено.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 судом першої інстанції не зазначено жодних підстав та мотивів такої відмови.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон № 2262-XII.

Відповідно до ст.43 Закону №2262-XII (в редакції Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Тобто, положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII та положення ч.1 ст.2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

При цьому положення ст.2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З урахуванням вказаного вище, в спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Аналогічний правий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та від 11.07.2022 у справі №620/613/21, від 29.05.2024 у справі №560/12853/21.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві від 14.05.2025 (а.с. 22), пенсію позивача встановлено у межах максимального розміру відповідно до ст. 43 Закону України №2262-XII.

Так, судом апеляційної встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі №440/14873/24 відповідачем з 01.02.2023 здійснено перерахунок пенсії позивача, відповідно до якого розмір пенсії позивача склав 31269,50 грн, проте до виплати з урахуванням максимально можливого розміру склав 20930,00 грн (а.с. 43).

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем з 01.03.2024 здійснено перерахунок пенсії позивача, відповідно до якого розмір пенсії позивача з урахуванням індексацій, підвищень та надбавок склав 32836,50 грн, проте до виплати з урахуванням максимально можливого розміру склав 23610,00 грн (а.с. 24).

Відповідно до перерахунку пенсії позивача з 01.03.2025, розмір пенсії позивача з урахуванням індексацій, підвищень та надбавок склав 34336,50 грн, проте до виплати з урахуванням максимально можливого розміру склав 23610,00 грн (а.с. 24 звор. бік).

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві протиправно обмежено розмір пенсії максимальним розміром з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025.

Колегія суддів додатково зауважує, що незважаючи на сталу судову практику з цього питання, 12.10.2022 прийнято рішення Конституційного Суду України № 7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021 за конституційними скаргами фізичних осіб щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України).

Зазначеним рішенням суду конституційної юрисдикції визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

У пункті 2 резолютивної частини цього рішення зазначено, що приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначений шестимісячний строк сплив 12.04.2023.

Викладене, на переконання судової колегії, додатково свідчить про протиправність застосованого відповідачем обмеження пенсії позивача максимальним розміром, адже жодним законом таке обмеження не встановлено.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025 максимальним розміром та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини протиправного обмеження позивачу максимальним розміром пенсії з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025, які підтверджуються проколами перерахунку пенсії, з урахуванням чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог позову в цій частині.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухваленні рішення неповно з`ясовано всі обставини справи та його висновки щодо відсутності спору стосовно обмеження пенсії позивача максимальним розміром є помилкові знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів обмеження пенсії позивача максимальним розміром з вказаних дати.

З позовної заяви судом вбачається, що позивач пов`язує такі вимоги з діями відповідача які можливо відбудуться під час здійснення перерахунків на підставі довідок про грошове забезпечення, проте колегія суддів зазначає, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, що на момент розгляду справи перерахунок пенсії на підставі довідок про грошове забезпечення не проведений, правовідносини між сторонами в частині умов такого перерахунку та виплати перерахованої пенсії в майбутньому не виникли.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові в частині вказаних позовних вимог.

Інші доводи і заперечення сторін по справі, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. За цим, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 440/7170/25 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025.

Ухвалити постанову, якою в скасованій частині позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025 максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі №440/7170/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий