Справа № 500/6919/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6919/24 пров. № А/857/3572/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року (головуючий суддя: Мандзій О.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 15.11.2024, звернувся з позовом до суду, який надійшов засобами поштового зв`язку, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.09.2024 № 63 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та її перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити з 04.09.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації від 25.12.2006 № 4/125037 та раніше проведених виплат.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, отримуючи пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Однак, 04.09.2024 звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про переведення на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.09.2024 № 63 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії (переводу з одного виду пенсії на інший), посилається на те, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та невідповідність долученої довідки про стаж (заробітна плата) від 25.12.2006 формі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, і відсутність рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках та акту перевірки.

Позивач вважає, що відповідач, не врахувавши архівну довідку про його заробітну плату як учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.05.2024 № 70 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.09.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисливши її виходячи із заробітної плати, відображеної у архівній довідці Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 25.12.2006 № 4/125037, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги відповідачі звертають увагу суду на те, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Для перерахунку пенсії архівну довідку неможливо врахувати, оскільки довідка не відповідає формі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, а також відсутнє рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та відсутній акт перевірки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що такі не підлягають задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Запорізькою обласною державною адміністрацією, 29.03.2012 видано позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорії 2 серія НОМЕР_1 (перереєстровано).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 20.05.1975, ОСОБА_1 виконував обов`язки з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в 30 км зоні і відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 період з 10.10.1987 по 31.12.1987 зараховується в трудовий стаж, який дає право на пільгову пенсію по списку № 1 в трикратному розмірі, а з 01.01.1988 по 24.02.1988 в полуторному розмірі.

Позивач, 04.09.2024 звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням заробітної плати, визначеній у долученій до заяви архівній довідці про стаж та нарахування заробітної плати від 25.12.2006 № 4/125037, виданій Центральним архівом Міністерства оборони РФ за період роботи у зоні відчуження з 09.10.1987 по 24.02.1988.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 12.09.2024 № 63 відмовило ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії. З 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Для перерахунку пенсії архівну довідку неможливо врахувати, оскільки довідка не відповідає формі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, а також відсутнє рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та відсутній акт перевірки.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Пенсійним органом не спростовано будь-якими доказами відсутність права позивача на врахуванням заробітку згідно з архівною довідкою про стаж та нарахування заробітної плати від 25.12.2006 за № 4/125037, виданою Центральним архівом Міністерства оборони РФ за період роботи у зоні відчуження з 09.10.1987 по 24.02.1988.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення в частині задоволеного позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення реалізації конституційного права громадян, які зазнали впливу наслідків Чорнобильської катастрофи, на охорону життя та здоров`я, а також встановлює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивного забруднення, умов проживання, трудової діяльності та соціального захисту таких осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону № 796-XII до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які безпосередньо брали участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Приписами статті 10 цього Закону визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є громадяни, які брали безпосередню участь у роботах, пов`язаних з усуненням аварії та її наслідків у зоні відчуження у 1986 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 1990 роках не менше 30 календарних днів. До таких осіб належать також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також осіб, які у 1986 році працювали не менше 14 календарних днів на діючих пунктах санітарної обробки населення та дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед яких учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які працювали у зоні відчуження:

з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів;

з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів;

у 1987 році не менше 14 календарних днів.

До цієї категорії також належать особи, евакуйовані із зони відчуження у 1986 році (в тому числі діти, які перебували у стані внутрішньоутробного розвитку), а також громадяни, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Відповідно до статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Такі посвідчення є офіційними документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надають їм право на користування передбаченими законом пільгами.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені статтею 55 Закону №796-XII. Відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті, особам, які працювали або проживали на таких територіях, пенсія за віком призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови наявності необхідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, на які зменшено пенсійний вік, але не менше ніж 15 років страхового стажу, у тому числі, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів зменшення віку на 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів зменшення віку на 8 років; які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - зменшення віку на 5 років.

Згідно з ч. 3 ст. 55 Закону № 796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Статтею 57 Закону № 796-ХІІ передбачено пільги щодо визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

За приписами ч.1-3 ст.57 Закону № 796-ХІІ визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення. Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення:

менше 12 місяців, - заробітна плата (дохід) визначається шляхом поділу загальної суми заробітної плати (доходу) за календарні місяці роботи на кількість зазначених місяців;

не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - заробітна плата (дохід) визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи;

менше місяця, - заробітна плата (дохід) визначається за відповідний календарний місяць з додаванням до заробітної плати (доходу) на основній роботі.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону (частина перша цієї статті).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

За змістом ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини (абз. 4 ст. 40 Закону № 1058-IV).

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначені коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в України, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу) (абз. 21 ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV).

Здійснивши системний аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у застрахованої особи права обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені як загальним, так і спеціальним законом, за наявності відповідного статусу.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1987 року, категорії 2, що не заперечується сторонами у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 2, має передбачене законодавством право на власний розсуд обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, визначені як загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 20.05.1975, ОСОБА_1 виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-кілометровій зоні. Згідно з постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, період його роботи з 10.10.1987 по 31.12.1987 підлягає зарахуванню до трудового стажу, який дає право на пенсію за списком №1, у трикратному розмірі, а період з 01.01.1988 по 24.02.1988 у півторакратному розмірі.

Відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні від 12.09.2024 № 63 зазначило, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Крім того, відповідач зазначив, що архівна довідка, надана позивачем, не відповідає затвердженій формі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження у 1986 1990 роках, визначеній наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, а також відсутнє рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження у 1986 1990 роках та акт перевірки.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями або військовими комісаріатами.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається підприємством, установою або організацією, де особа працювала, на підставі первинних бухгалтерських документів. У разі ліквідації таких підприємств чи установ довідка може бути видана їх правонаступником або архівною установою. При цьому, якщо архівна установа не має можливості оформити довідку за затвердженою формою з деталізацією виплачених сум, вона має право видати довідку відповідно до наявних у фондах даних без дотримання встановленої форми.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано архівну довідку Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 25.12.2006 № 4/125037 про стаж та нарахування заробітної плати за період роботи у зоні відчуження з 09.10.1987 по 24.02.1988. Із її змісту вбачається, що на підставі карток особового рахунку військової частини НОМЕР_4 за 1987 1989 роки позивачу були нараховані такі суми: за жовтень 1987 року 673,94, листопад 980,87, грудень 18,22, січень 1988 року 188,84, лютий 1988 року 135, 51 руб. Також підтверджено, що зазначена військова частина входила до переліку частин, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 1990 роках.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що органом Пенсійного фонду не подано жодних доказів, що спростовують достовірність зазначених у довідці відомостей або відсутність у позивача права на врахування цього заробітку при обчисленні пенсії. Посилання відповідача на те, що довідка не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки відповідно до положень пункту 2.10 Порядку № 22-1, у разі неможливості оформлення довідки за встановленою формою, архівна установа має право видати її на підставі наявних у фондах документів.

Кабінетом Міністрів України 26.09.2012 прийнято постанову № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», якою затверджено Типове положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, та визначено, що розгляд письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, здійснюється комісією Мінсоцполітики (далі - центральна комісія) і комісіями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (далі - регіональна комісія) за поданням райдержадміністрацій (п.1).

Пунктом 8 Типового положення передбачено, що регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.

Відтак безпідставним є посиланням відповідача і на відсутність рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, оскільки позивач не відноситься ні до числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1), ні до осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому законодавцем надано органу, що призначає пенсію право у разі необхідності перевіряти обґрунтованість видачі довідки про заробітну плату. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Щодо покликання пенсійного органу, що періоди роботи з 09.10.1987 по 24.02.1988 у зоні відчуження не може бути враховано у зв`язку з виходом України з Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 01.01.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що припинення участі в цій Угоді, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення. При цьому, частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Оцінивши встановлені у справі обставини в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має передбачене законом право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, визначені як загальним Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і спеціальним Законом України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», незалежно від часу призначення пенсії.

Відтак, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зобов`язаний забезпечити реалізацію права позивача на перерахунок пенсії відповідно до вимог частини першої статті 27 Закону № 1058-IV та статті 57 Закону № 796-XII.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.09.2024 № 63 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що порушенні права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.05.2024 № 70 про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.09.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисливши її виходячи із заробітної плати, відображеної у архівній довідці Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації від 25.12.2006 № 4/125037, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вирішуючи спір, суд першої інстанції у резолютивній частині судового рішення помилково визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.05.2024 № 70, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило у проведенні перерахунку пенсії позивача рішенням від 12.09.2024 № 63. Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не є підставою для скасування судового рішення, оскільки це процесуальне питання може бути вирішене в порядку визначеному ст. 253 КАС України, шляхом постановлення ухвали про виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні.

Таким чином, апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі № 500/6919/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін