Справа № 300/2607/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/2607/24 пров. № А/857/10803/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року (головуючий суддя: Скільський І.І., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 05.04.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 58 від 22 листопада 2023 року про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та вкладишів трудової книжки НОМЕР_2 і НОМЕР_3 в тому числі і невраховані періоди роботи в Україні, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 з 02 жовтня 1990 року по 09 липня 1991 року; з 02 липня 1993 року - по 18 лютого 1994 року; з 28 вересня 1994 року по 21 лютого 1995 року; з 02 березня 1995 року по 29 серпня 1995 року; з 10 квітня 1996 року по 11 липня 1997 року; з 12жовтня 1997 року по 11 січня 1998 року; з 01 квітня 2003 року по 31 січня 2004 року; в російській федерації, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 з 18 лютого 2004 року по 20 грудня 2005 року; з 31 січня 2006 року по 25 січня 2007 року; в російській федерації, згідно записів у вкладиші трудової книжки НОМЕР_2 з 01 березня 2007 року по 10 жовтня 2007 року; з 17 листопада 2007 року по 25 червня 2008 року; з 05 серпня 2008 року по 09 червня 2009 року; з 29 липня 2009 року по 08 липня 2010 року; з 05 серпня 2010 року по 21 квітня 2011 року; з 17 травня 2011 року по 12 липня 2011 року; з 15 липня 2011 року по 25 квітня 2012 року; в російській федерації згідно записів у вкладиші трупової книжки НОМЕР_3 , з 06 липня 2012 року по 27 травня 2013 року; з 10 липня 2013 року по 05 вересня 2013 року та з 06 листопада 2015 по 31 травня 2017 року та призначити і виплатити йому з 06 листопада 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах вказавши на відсутність стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відповідний стаж його роботи підтверджується записами в його трудовій книжці НОМЕР_1 , вкладишами трудової книжки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . Позивач вказує, що у пенсійного органу були наявні всі необхідні документи які підтверджують його спеціальний статус, який дає право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». ОСОБА_1 вважає, що такі дії відповідачів порушують його право на належне пенсійне забезпечення, тому з метою захисту такого права звернувся до суду з цією позовною заявою.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 58 від 22 листопада 2023 року про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати: до страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 18.02.2004 по 20.12.2005, з 31.01.2006 по 25.01.2007, з 01.03.2007 по 10.10.2007, з 17.11.2007 по 25.06.2008, з 05.08.2008 по 09.06.2009, з 29.07.2009 по 08.07.2010, з 05.08.2010 по 21.04.2011, з 17.05.2011 по 12.07.2011, з 15.07.2011 по 25.04.2012, з 06.07.2012 по 27.05.2013, з 10.07.2013 по 05.09.2013, з 06.11.2015 по 31.05.2017; до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 02.07.1993 по 18.02.1994, з 01.04.2003 по 31.12.2003; до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 19.07.1991 по 02.07.1993, з 02.10.1995 по 01.04.1996; та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI на пільгових умовах пенсія за віком призначається: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. Також апелянт зазначає, що загальний стаж роботи позивача становить 18 років 10 місяців 4 дні, з яких пільговий стаж роботи становить лише 6 місяців у зв`язку з тим, що у трудовій книжці допущено помилки, які унеможливлюють зарахування певних періодів роботи до пільгового та страхового стажу, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зазначає, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення», що унеможливлює врахування періодів роботи у РФ до страхового і пільгового стажу.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 17.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 58 від 22 листопада 2023 року. Відмовляючи у призначені позивачу пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначило про те, що страховий стаж особи становить 18 років 10 місяців 4 дні, пільговий стаж становить 6 місяців 13 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до розрахунку страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 12.10.1997 по 11.01.1998, оскільки в записі про звільнення з роботи не зазначено прізвище відповідальної особи; не враховано період роботи з 02.07.1993 по 18.12.1994, оскільки дата наказу на звільнення 28.02.1993 не відповідає даті звільнення; не враховано період роботи згідно договору № 1787 від 02.04.2003 з 01.04.2003 по 31.12.2003, оскільки до заяви не надано договір. Також, не враховано трудову книжку НОМЕР_2 , яка видана в РФ, та періоди роботи в цій державі з 18.02.2004 по 20.12.2005 та з 31.01.2006 по 25.01.2007 у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що припинення участі РФ в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень. А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Також,зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, має право звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивач не оскаржує в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість рішення суду у частині задоволених позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначаються положеннями статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV).

Згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається чоловікам, які працюють водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Водночас, згідно з положеннями пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Однак, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визнано такою, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційною.

Відповідно до приписів пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Пунктом 3 резолютивної частини вищезазначеного Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон № 213-VIII) для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, у статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік, а саме: у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років, а також у пункті "з" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII було встановлено необхідний стаж для чоловіків 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до правої позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цих спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не положення Закону № 1058-ІV.

Наведена правова позиція, узгоджується з висновками викладеними у рішенні Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з приписами абзацу першого, другого пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці повинно бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з положеннями частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У частині другій статті 4 Закону № 1058-IV зазначено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положеннями статті 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно з приписами статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи, відпрацьованих на території Російської Федерації, до страхового та пільгового стажу, відповідач обґрунтовував свою позицію виключно фактом припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням зазначеної Угоди. Відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, набуті відповідно до її положень, не втрачають чинності навіть у разі виходу держави-учасниці з Угоди, якщо громадянин проживає на території іншої держави-учасниці.

Отже, припинення участі Російської Федерації в Угоді, так само як і прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не може розглядатися як правова підстава для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу, оскільки такі періоди були набуті до прийняття зазначених рішень.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що подані позивачем первинні документи, які підтверджують його трудову діяльність, не можуть ставитися під сумнів або слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії лише з огляду на припинення співробітництва між Україною та РФ у зв`язку з її збройною агресією.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки реалізація права особи на пенсійне забезпечення не може залежати від припинення дипломатичних чи інших міждержавних відносин.

Таким чином, періоди роботи та заробіток (дохід), набуті на території будь-якої з держав-учасниць зазначеної Угоди, підлягають урахуванню при визначенні права на пенсію та її обчисленні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1987 та вкладишів до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.03.2007, серії НОМЕР_3 від 10.07.2012 ОСОБА_1 :

з 02.10.1990 прийнятий на посаду водія 2 класу адміністративного відділення Івано-Франківської міської лікарні № 1 (Наказ № 109 від 01.10.1990);

з 09.07.1991 звільнений із займаної посади по переводу в Івано-Франківський АТП №12629 (Наказ 51-к від 03.07.91);

з 19.07.1991 прийнятий по переводу в Івано-Франківський АТП №12629 на посаду водія 2 класу на автобус на міські маршрути (Наказ № 101к від 18.07.1991);

з 02.07.1993 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 73а/к від 02.07.1993);

з 02.07.1993 прийнятий на роботу водієм 2 класу в кооператив «Антей» (Наказ № 66 від 31.07.93);

з 18.02.1994 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 73 від 28.02.93);

з 28.09.1994 прийнятий на роботу в 11 автобусний парк водієм 2 класу на маршрутний автобус (Наказ № 185-к від 28.09.1994);

з 21.02.1995 звільнений за угодою сторін (Наказ № 36-к 23.02.95);

з 02.03.1995 прийнятий на роботу водієм 2 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм 2 класу на маршрутний автобус (Наказ № 40-к від 02.03.95);

з 29.08.1995 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 147-к 29.08.95);

з 02.10.1995 прийнятий в Івано-Франківський АТП №12629 на посаду водія 2 класу на автобус на міські маршрути (Наказ № 73к від 29.09.95);

з 01.04.1996 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 20/к від 01.04.1996);

з 10.04.1996 прийнятий на роботу водієм 1 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм на маршрутний автобус (Наказ № 70-к від 10.04.96);

з 11.10.1997 звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи (Наказ № 221/к від 10.10.97);

з 12.10.1997 прийнятий на роботу водієм 1 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм на маршрутний автобус (Наказ № 226-к від 13.10.97);

з 11.01.1998 звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи (Наказ № 7к від 12.01.98);

з 01.04.2003 прийнятий на роботу водієм мікроавтобуса за трудовим договором № 1787, зареєстрованим в Івано-Франківському МЦЗ (Трудовий договір № 1787 зареєстр. 02.04.2003).

з 31.01.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (Трудовий договір № 1787 знято з реєстр. 04.02.04).

з 18.02.2004 прийнятий у «філіал 14-й автобусний парк м. Москва на посаду водія лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ №163-к від 17.02.2004);

з 20.12.2005 звільнений з «філіал 14-й автобусний парк м. Москва у зв`язку з розірванням трудового договору (Наказ № 1185-к від 20.12.2005);

з 31.01.2006 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 126л від 30.01.2006);

з 25.01.2007 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк м. Москва у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 115л від 24.01.2007);

з 01.03.2007 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 366л від 28.02.2007);

з 10.10.2007 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк м. Москва у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 2090л від 10.10.2007);

з 17.11.2007 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 2339л від 16.11.2007);

з 25.06.2008 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк м. Москва у зв`язку з закінченням трудового договору (Наказ № 1147л від 25.06.2008);

з 05.08.2008 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1416л від 04.08.2008);

з 09.06.2009 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва за угодою сторін (Наказ № 1021л від 09.06.2009);

з 29.07.2009 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1419л від 28.07.2009);

з 08.07.2010 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва за угодою сторін (Наказ № 1199л від 08.07.2010);

з 05.08.2010 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1397л від 04.08.2010);

з 21.04.2011 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва за угодою сторін (Наказ № 282л від 21.04.2011);

з 17.05.2011 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 370л від 16.05.2011);

з 12.07.2011 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 586л від 12.07.2011);

з 15.07.2011 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 592л від 14.07.2011);

з 25.04.2012 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва за угодою сторін (Наказ № 285л від 25.04.2012);

з 06.07.2012 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 506л від 05.07.2012);

з 27.05.2013 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 376л від 27.05.2013);

з 10.07.2013 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 6 розряду (Наказ № 538л від 09.07.2013);

з 05.09.2013 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москва за угодою сторін (Наказ № 70л від 05.09.2013);

з 06.11.2015 прийнятий у «філіал 14-й автобусний парк» м. Москва на посаду водія лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 6 розряду (Наказ № 1781-к від 05.11.2015);

з 31.05.2017 звільнений з із займаної посади за угодою сторін (Наказ № 98/14-к від 31.05.2017).

Аналіз вказаних записів трудової книжки дає підстави вважати, що вони містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази) та не містять помилок, окрім запису № 13 (помилка в даті наказу про звільнення), неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.

Отже, з врахуванням на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до страхового та пільгового стажу позивача, як водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах пункту 8 статті 114 Закону № 1058 та пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід зарахувати період його роботи на території РФ, а саме: з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995,з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 18.02.2004 по 20.12.2005, з 31.01.2006 по 25.01.2007, з 01.03.2007 по 10.10.2007, з 17.11.2007 по 25.06.2008, з 05.08.2008 по 09.06.2009, з 29.07.2009 по 08.07.2010, з 05.08.2010 по 21.04.2011, з 17.05.2011 по 12.07.2011, з 15.07.2011 по 25.04.2012, з 06.07.2012 по 27.05.2013, з 10.07.2013 по 05.09.2013, з 06.11.2015 по 31.05.2017. Також до пільгового стажу позивача, як водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах пункту 8 статті 114 Закону № 1058 та пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід зарахувати період його роботи який зарахований відповідачем пенсійним органом лише до страхового стажу позивача, а саме: з 19.07.1991 по 02.07.1993, з 02.10.1995 по 01.04.1996.

Щодо наявності недоліків у трудові книжці, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Така правова позиція узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, в частині того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

А також у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для неврахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 02.07.1993 по 18.02.1994 та з 01.04.2003 по 31.12.2003. Зазначені періоди належним чином підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, зокрема записами у трудовій книжці позивача, яка відповідно до вимог законодавства є основним документом, що засвідчує стаж роботи.

Таким чином, надані позивачем документи разом із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах містять усі необхідні відомості, які підтверджують факт виконання ним трудових обов`язків у спірні періоди, та дають підстави для їх зарахування до страхового і пільгового стажу. Це, у свою чергу, надає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та вважає правомірним висновок щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 58 від 22 листопада 2023 року про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2025 року у справі № 300/2607/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська