Справа № 440/10514/24
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 440/10514/24

адміністративне провадження № К/990/36104/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Ханової Р.Ф., Гончарової І.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року (суддя Головко А.Б.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (судді: Ральченко І.М. (головуючий), Подобайло З.Г., Катунов В.В.) у справі № 440/10514/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремікс» до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кремікс» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Кремікс») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2024: № 4 в частині донарахування 2 739 501,00 грн податку на прибуток приватних підприємств та 537 688,30 грн фінансових санкцій; № 4 в частині донарахування 2 258 456,00 грн ПДВ та 564 614,00 грн фінансових санкцій.

2. Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з висновками акта документальної позапланової виїзної перевірки № 5144/16-31-07-04-02/30748505 від 18.04.2024 про заниження податку на прибуток на загальну суму 2 739 501,00 грн та податку на додану вартість на загальну суму 2 258 456,00 грн, оскільки спірні господарські операції позивача з ФГ «Золото Ниви», ФГ «Смарагд», ТОВ «Гуд Аграріан», ПП «ФГ Мрія Холдинг», ТОВ «Ярило дар» підтверджені первинними бухгалтерським документами, за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту. Господарські операції позивача у перевіряємий період мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку та в повному обсязі відображені в податковому обліку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 23.05.2024 № 4 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 2 106 137,00 грн, за штрафними санкціями в сумі 526 534,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 23.05.2024 № 4 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток за податковим зобов`язанням в сумі 2 703 223,15 грн, за штрафними санкціями в сумі 528 972,64 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині, оскільки наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не спростовано відповідачем жодними належними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Полтавській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі № 440/10514/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кремікс» у повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фахівцями ГУ ДПС Полтавської області у період з 12.07.2024 по 18.07.2024 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Кремікс» з питань податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 5144/16-31-07-04-02/30748505 від 18.04.2024, яким встановлено наступні порушення:

- п.п. 14.1.231 п.14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п.п. 140.4.3 п. 140.4 ст. 140, пп.140.5.11 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (із змінами та доповненнями), п. 3 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, п.6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, п. 4. наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (із змінами та доповненнями) «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 739 501,00 грн, в т.ч. за 2020 рік - 588 748,00 грн, за 2021 рік - 2 126 690,00 грн, за 2022 рік - 8 514,00 грн, за 2023 рік - 15 549,00 грн;

- пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 192.1.1, пп. 192.1.2, п.192.1, ст.192, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 2 258 454,00 грн, в т.ч. за січень 2020 року - 488,00 грн, за липень 2020 року 195,00 грн, за жовтень 2020 року 280 771,00 грн, грудень 2020 року 410 340,00 грн, за січень 2021 року 12 388,00 грн, за лютий 2021 року 353 183,00 грн, за березень 2021 року 95 345,00 грн, за квітень 2021 року 189 027,00 грн, за травень 2021 року 85 831,00 грн, за червень 2021 року 311 605,00 грн, за липень 2021 року 109 871,00 грн, за серпень 2021 року 85 242,00 грн, вересень 2021 року 116 053,00 грн, листопад 2021 року 101 199,00 грн, за травень 2022 року 4 104,00 грн, за червень 2022 року 86 971,00 грн, за серпень 2022 року 144,00 грн, вересень 2022 року 2 809,00 грн, листопад 2022 року 1 840,00 грн, грудень 2022 року 2 210,00 грн, за лютий 2023 року 4 420,00 грн, за березень 2023 року 4 420,00 грн;

- п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Мінфіну від 31.12.2015 № 1307, а саме - не зареєстровано зведену податкову накладну на загальну на суму постачання 463 450,00 грн, а саме - за грудень 2023 року на суму 386 208,40 грн, крім того ПДВ - 77 241,67 грн;

- п. 201.1 ст. 201, п. 201.7 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме - не зареєстровано податкові накладні по операціям на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою на суму ПДВ 2 271,45 грн, у т.ч. за лютий 2021 року у сумі 1 947,25 грн, за вересень 2023 у сумі 324,20 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області 23.05.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 4 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3 277 189,30 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 2 739 501,00 грн, за штрафними санкціями в сумі 537 688,30 грн;

- № 4 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 823 070,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 2 258 456,00 грн, за штрафними санкціями в сумі 564 614,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Кремікс» (покупець) було укладено договори на поставку сої з ФГ «Золото Ниви», ФГ «Смарагд», ТОВ «Гуд Аграріан», ПП «ФГ Мрія Холдинг», ТОВ «Ярило дар» (постачальники).

Поставка товару здійснювалась на умовах - СРТ, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане.

19.10.2020 між позивачем та ФГ «Золото Ниви» укладено договір поставки № 1910, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець примати та оплачувати продукцію.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні № 0310-006 від 30.11.2020, № 02210-002 від 20.10.2020, № 02010-003 від 20.10.2020, № 02010-001 від 20.10.2020; товарно-транспортні накладні № 1/6 від 30.11.2020, № 1/4 від 20.10.2020, № 1/5 від 20.10.2020, № 1/3 від 20.10.2020.

12.04.2021 між позивачем та ТОВ «Гуд Аграріан» укладено договір поставки № 1204, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець примати та оплачувати продукцію.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні № 54 від 12.04.2021, № 55 від 13.04.2021, № 59 від 17.05.2021, № 77 від 02.06.2021, № 94 від 08.06.2021, № 111 від 34.06.2021, № 115 від 29.06.2021, № 122 від 08.07.2021, № 123 від 08.07.2021, № 127 від 30.08.2021; товарно-транспортні накладні № б/н від 12.04.2021, № б/н від 13.04.2021, № б/н від 17.05.2021, № 02/06 від 02.06.2021, від 08.06.2021, № 24.06 від 24.06.2021, № 29/06 від 29.06.2021, від 08.07.2021, від 08.07.2021, № б/н від 29.08.2021.

02.09.2021 між позивачем та ПП «ФГ Мрія Холдинг» укладено договір поставки № 0209, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець примати та оплачувати продукцію.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні № 65 від 02.09.2021, № 66 від 08.09.2021; товарно-транспортні накладні від 02.09.2021, № 8/09 від 08.09.2021.

14.12.2020 між позивачем та ФГ «Смарагд» укладено договір поставки № 1412, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець примати та оплачувати продукцію.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні № ЮС000001472 від 18.12.2020, № ЮС000001473 від 21.12.2020, № ЧЕР00000008 від 25.01.2021, № ЧЕР000000010 від 26.01.2021, № ЧЕР00000013 від 27.01.2021, № ЧЕР00000025 від 29.01.2021, № ЧЕР00000082 від 12.02.2021, № ЧЕР00000083 від 12.02.2021, № ЧЕР00000084 від 15.02.2021, № ЧЕР00000085 від 15.02.2021; товарно-транспортні накладні № 0222 від 18.12.2020, № 0223 від 18.12.2020, № 0220 від 18.12.2020, № 0224 від 18.12.2020, № 0226 від 24.01.2021, № 0227 від 25.01.2021, № 0228 від 26.01.2021, № 0229 від 27.01.2021, № 0230 від 28.01.2021, № 0235 від 11.02.2021, № 4441 від 11.02.2021, № 4442 від 15.02.2021, № 0445 від 19.02.2021.

08.11.2021 між позивачем та ТОВ «Ярило дар» укладено договір поставки № 0811, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець примати та оплачувати продукцію.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні № 234 від 12.11.2021, № 235 від 12.11.2021; товарно-транспортні накладні № 41 від 12.11.2021 та № 42 від 12.11.2021.

Розрахунок ТОВ «Кремікс» з ФГ «Золото Ниви», ФГ «Смарагд», ТОВ «Гуд Аграріан», ПП «ФГ Мрія Холдинг», ТОВ «Ярило дар» проводився в безготівковій формі. Суми ПДВ за податковими накладними включені позивачем до складу податкового кредиту звітних періодів. Також, документально підтверджується відправлення придбаної сировини (сої) у переробку та виготовлення з неї макухи соєвої, соєвої олії, соєвого борошна та реалізація ТОВ «Кремікс» олії соєвої як на митній території України так і за межі митної території України.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункти 1, 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 340/553/22, від 25.09.2019 у справі № 520/11437/18, від 05.03.2020 у справі № 826/93/15, від 16.06.2020 у справі № 400/987/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 06.08.2024 у справі № 280/3094/21, зокрема, що: у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи; платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій; про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно- матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку; на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

У доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій окремих положень чинного податкового законодавства, зазначає, що по взаємовідносинах позивача з його контрагентами судами попередніх інстанцій не було надано жодної належної оцінки доводам та доказам відповідача, що контролюючим органом не встановлено, а позивачем не підтверджено реальність спірних господарських операцій з придбання (постачання) товарів належними первинними документами, а також вказує, що надані позивачем документи по взаємовідносинам з контрагентами не відповідають сутності та не несуть доказовості відносно змісту таких господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган зазначає, що у даному випадку надані до перевірки ТОВ «Кремікс» первинні документи не засвідчують реальності господарських операцій та не містять достовірних відомостей. Фактично суди попередніх інстанцій встановили обставини на підставі оцінки доказів, які надав позивач, не взявши до уваги жодних доводів та доказів контролюючого органу про недостовірність наданих позивачем документів та не перевіривши ці доводи доказами. Вказує на неврахування судами попередніх інстанцій доводів та доказів відповідача щодо неможливості виконання контрагентами позивача умов та вимог спірних договорів (відсутність підтверджувальних документів щодо придбання/реалізації та транспортування придбаних/реалізованих товарів, відвантаження товарів з конкретних складів, а також відсутність достатньої кількості трудових ресурсів, основних засобів та ін.).

Крім того, контролюючий орган зазначає, що так, за правовими висновками Верховного Суду наявність кримінальних проваджень щодо платника податку чи його контрагента не є беззаперечним доказом, але в сукупності з обставинами встановленими в ході перевірки свідчить про нереальність оформлених операцій та створення видимості ведення господарської діяльності. Зазначені обставини залишились без належної оцінки судів першої та апеляційної інстанцій.

8. Позивачем відзиву на касаційну скаргу надіслано не було.

9. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

11. Перевіривши доводи касаційних скарг, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

12. У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги, дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення в частині, зокрема, зазначаючи про реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентами (щодо придбання (постачання) товарів), а також, що всі первинні документи, надані позивачем, відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», містять відомості про господарські операції та підтверджують її здійснення, у зв`язку з чим у судів були відсутні підстави вважати, що спірні господарські операції є непідтвердженими.

Суд зазначає про передчасність таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеними у підпунктах 14.1.36 та 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України: господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений у статі 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2. статті 200 Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з положеннями частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження формування об`єктів оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, а також сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.

Тобто, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що платник податку формує об`єкт оподаткування податком на прибуток, податком на додану вартість та податковий кредит за реальними (фактично вчиненими) господарськими операціями, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Тобто, визначальною має бути подія, підтверджена документально, а не формальне складення документів про таку подію, що цілком узгоджується з доктриною реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Зазначена правова позиція є послідовною та неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа № 808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа № 460/2315/19), від 19 жовтня 2023 року (справа № 420/18874/22), від 09 листопада 2023 року (справа № 480/1162/22).

Крім того, слід враховувати, що згідно основоположних принципів та положень цивільного законодавства підприємницька діяльність в Україні здійснюється на підставі принципів її свободи, законності та добросовісності. Хоча чинним законодавством і передбачено свободу у виборі напрямків реалізації такої діяльності, її форми, однак підприємницька діяльність побудована в першу чергу на добросовісному виконанні суб`єктом господарювання своїх обов`язків, взятих на себе зобов`язань та дотриманні встановлених державою правил поведінки.

З урахуванням наведеного, Суд зазначає, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Так, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум отриманих доходів, понесених витрат, є підставною для врахування та відображення таких при формуванні об`єктів оподаткування та формування податкового кредиту якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі, або недійсність даних в яких установлена судом.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної оцінки доводам та доказам відповідача, що в результаті проведеної перевірки позивача встановлено не підтвердження позивачем реальності спірних господарських операцій з постачання товарно- матеріальних цінностей, оскільки фактичний зміст таких операцій зводився до формування позивачем активу за рахунок надходження товарів, робіт, послуг з джерела, що не відповідає документально оформленому, з його легалізацією за рахунок використання документів сумнівних контрагентів, які фактично не могли і не здійснювали постачання товарно-матеріальних цінностей (що підтверджується відсутністю у таких контрагентів (так і по ланцюгу постачання товарів) підтвердження наявності земельних ділянок, техніки та реальної діяльності відповідного суб`єкта господарювання як виробника сільськогосподарської продукції (зокрема, відсутністю витрат для вирощування сільгосппродукції (придбання посівмату, добрив, палива, сільськогосподарських послуг, тощо), підтверджувальних документів щодо придбання/реалізації та транспортування придбаних/реалізованих товарів, відвантаження товарів з конкретних складів, а також відсутність достатньої кількості трудових ресурсів, основних засобів та ін.).

Крім того, судами попередніх інстанцій залишено без належної уваги доводи та докази контролюючого органу щодо наявності відповідних кримінальних проваджень щодо платника податків та його контрагентів (копії відповідних матеріалів наявні в матеріалах справи).

Так, ГУ ДПС у Полтавській області було отримано лист від ТУ БЕБ у Полтавській області № 23.14/3.2/8758-24 від 05.12.2024 та матеріали кримінального провадження № 0000017 від 27.05.2024 (надані до суду першої інстанції) в межах якого здійснюється досудове розслідування за ч. 1 ст. 212 (Ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)) КК України щодо службових осіб ТОВ «Кремікс».

За матеріалами даного кримінального провадження в період 2020-2023 років при здійсненні фінансово-господарської діяльності в результаті проведення безтоварних операцій з підприємствами-постачальниками ТОВ «Кремікс» умисно ухилилося від сплати податків. Так, допитаний 02.12.2024 ОСОБА_1 повідомив, що здійснив реєстрацію ФГ «Смарагд» на власне ім`я за грошову винагороду, без наміру здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності. Ніколи не виготовляв та не підписував будь-яких фінансово-господарських документів від імені ФГ «Смарагд», в тому числі: податкових, видаткових, товаро-транспортних накладних; актів виконаних робіт чи актів прийому- передачі, довіреностей та не укладав жодних угод та договорів, у тому числі з ТОВ «Кремікс».

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2022 по справі № 554/5046/22 затверджено угоду про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Також, допитаний (детективом Підроздвлу детективів ТУ БЕБ у Полтавській області) 05.11.2024 ОСОБА_2 (згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_3 , допитаний у межах кримінального провадження № 0000017) повідомив, що здійснив реєстрацію ТОВ «Гуд Аграріан» на власне ім`я за грошову винагороду, без наміру здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності. Ніколи не виготовляв та не підписував будь-яких фінансово-господарських документів від імені ТОВ «Гуд Аграріан» у тому числі по взаємовідносинах з ТОВ «Кремікс».

19.11.2024 на адресу ТУ БЕБ у Полтавській області надійшов лист від ОСОБА_4 у якому останній повідомив, що з початку повномасштабного вторгнення перебуває у Королівстві Данія. Далі повідомив, що здійснив реєстрацію ФГ «Золото Ниви» на власне ім`я за грошову винагороду, без наміру здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності. Ніколи не виготовляв та не підписував будь-яких фінансово- господарських документів від імені ФГ «Золото Ниви» у тому числі по взаємовідносинах з ТОВ «Кремікс».

В ході досудового розслідування проводились заходи щодо встановлення та допиту у якості свідка одноособового керівника та засновника ПП «ФГ Мрія Холдинг» - ОСОБА_5. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 20.03.2022 у пункті пропуску Краківець як пішохід здійснила перетинання державного кордону України за напрямом «виїзд» та станом на даний час до України не поверталась. В ході проведення тимчасового доступу у ТОВ «Кремікс» вилучено документи на підставі яких підприємством було включено до складу податкового кредиту та витрат суму по взаємовідносинам з ПП «ФГ Мрія Холдинг», а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та копію договору поставки.

Згідно відповідей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавські та Сумській областях щодо реєстрації транспортних засобів, реєстраційні дані яких відображено в ТТН встановлено, що транспортні засоби належать ТОВ «Трансспецтрейд». Щодо пред`явлених оригіналів документів по фінансово-господарських операціях ПП «ФГ Мрія Холдинг» з ТОВ «Кремікс» директор ТОВ «Трансспецтред» - ОСОБА_6 зазначив, про те що жодних перевезень від ПП «ФГ Мрія Холдинг» в адресу ТОВ «Кремікс» ні він, ні водії ТОВ «Трансспецтрейд» ніколи не здійснювали та взагалі ніколи не був ні за адресою ПП «ФГ Мрія Холдинг» ні за адресою ТОВ «Кремікс» та попросив їх вважати нікчемними, так як в них містяться недостовірні дані.

В доповнення до листа № 23.14/3.2/8758-24 від 05.12.2024 (додані до суду першої інстанції) для використання при розгляді справи, ТУ БЕБ у Полтавській області направлені матеріали, які підтверджують факти безтоварності операцій ТОВ «Кремікс» по взаємовідносинах з ФГ «Золото Ниви» та ТОВ «Ярило Дар». В ході проведення тимчасового доступу у ТОВ «Кремікс» вилучено документи на підставі яких підприємством було включено до складу податкового кредиту та витрат суму по взаємовідносинам з ТОВ «Ярило Дар», а саме: видаткові накладні, ТТН. Згідно відповідей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавські та Сумській областях щодо реєстрації транспортних засобів, реєстраційні дані яких відображено в ТТН встановлено, що транспортні засоби належать ТОВ «Волтранс» та ОСОБА_7 . Щодо пред`явлених оригіналів документів по фінансово-господарських операціях ТОВ «Ярило Дар» з ТОВ «Кремікс» директор ТОВ «Волтранс» - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зазначили, про те що суб`єкти господарювання як ТОВ «Ярило Дар» та ТОВ «Кремікс» їм не відомі, послуг з перевезень ними не надавалися.

Крім того, згідно з матеріалів кримінального провадження встановлено, що допитаний 31.03.2025 ОСОБА_4 повідомив, що здійснив реєстрацію ФГ «Золото Ниви» на власне ім`я за грошову винагороду, без наміру здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності. Ніколи не виготовляв та не підписував будь-яких фінансово-господарських документів від імені директора або головного бухгалтера ФГ «Золото Ниви», в тому числі: податкових-, видаткових-, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт чи актів прийому-передачі, довіреностей та не укладав жодних угод. ОСОБА_4 просить вважати договір поставки, видаткові та товарні-транспортні накладні до нього на підставі яких ТОВ «Кремікс» зареєстровано до ЄРПН податкові накладні щодо придбання сої, нікчемними, так як в адресу ТОВ «Кремікс» від імені ФГ «Золото Ниви» жодних ТМЦ не постачав.

Також, Суд звертає увагу, що копії матеріалів вказаного кримінального провадження були також надіслані ТУ БЕБ у Полтавській області до Полтавського окружного адміністративного суду з листом № 23.14/3.2/8757-24 від 05.12.2024 (протокол допиту ОСОБА_1 , вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2022, протокол допиту ОСОБА_9 від 05.11.2024, лист ОСОБА_4 від 19.11.2024, протокол допиту ОСОБА_6 від 03.12.2024) (а.с. 79-105, т.3).

В частині зазначених доводів контролюючого органу суди попередніх інстанцій підійшли формально до їх оцінки, зазначивши в оскаржуваних рішеннях, що первинні документи містять інформацію необхідну для обліку операцій, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами (а також суб`єктами господарювання по ланцюгу постачання товарів), а також, що вказані матеріали кримінального провадження не спростовують наявність відповідних первинних документів складених у відповідності до вимог чинного законодавства у підтвердження реальності спірних господарських операцій.

Суд зазначає, що судами, всупереч вимог процесуального законодавства, було лише констатовано, без проведення належного дослідження та відповідного аналізу наданих доказів, виклику вказаних свідків для надання ними показань на підтвердження або спростування зазначеної інформації, що безпосередньо стосується господарської діяльності позивача в межах спірних правовідносин, наявність первинних за такими господарськими операціями.

Щодо врахування судами попередніх інстанцій висновку експертів Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 742 від 16.08.2024, яким підтверджується документально оприбуткування та подальше використання в господарській діяльності ТОВ «Кремікс» сировини, яка придбана цим підприємством у: - ФГ «Золото Ниви» в жовтні 2020 року на суму без ПДВ 1 217 687,00 грн, та в листопаді 2020 року на суму без ПДВ 380 539,80 грн; - ФГ «Смарагд», , в грудні 2020 року на суму 1 664 833,00 грн без ПДВ, в січні 2021 року на суму 2 286 080,48 грн без ПДВ, в лютому 2021 року на суму 2 352 250,48 грн без ПДВ; -ТОВ «Гуд Аграріан», , в квітні 2021 року на суму 1 350 189,69 грн без ПДВ, травні 2021 року на суму 612 486,06 грн без ПДВ, червні 2021 року на суму 2 225 747,47 без ПДВ, липні 2021 року 784 789,49 грн без ПДВ, серпні 2021 року на суму 591 610,55 грн без ПДВ; - ПП «ФГ Мрія Холдинг», у вересні 2021 року на суму 828 947,18 грн без ПДВ; - ТОВ «Ярило дар», у листопаді 2021 року на суму 722 646,03 грн, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною другою вказаної статті Кодексу передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд щодо врахування судами попередніх інстанцій вказаного висновку експертів Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 742 від 16.08.2024 зазначає, що вказане комісійне експертне дослідження було проведено за замовленням директора ТОВ «Кремікс» не в межах розгляду цієї справи (висновок складено до звернення ТОВ «Кремікс» з позовом у справі, що розглядається), не містить посилань, що такий висновок підготовлено для подання до суду. Також, з урахуванням положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, такий висновок експертів не має для суду наперед встановленої сили.

Крім того, щодо висновків судів попередніх інстанцій, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, Суд зазначає, що позивач, серед іншого, має діяти виходячи / з урахуванням належної обачності при виборі контрагентів та розумними заходами пересвідчуватися у достовірності первинних документів, на підставі яких сформував показники свого бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, Суд зазначає, що судами не було надано належної оцінки суті та характеру господарських відносин позивача з вказаними контрагентами, а також вказаним доводам та доказам контролюючого органу.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, в контексті спірних правовідносин суди першої та апеляційної інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості здійснити касаційний перегляд справи із прийняттям остаточного судового рішення, яке б вирішило спір між сторонами, і реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що для виконання завдань адміністративного судочинства впроваджено принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

14. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити докази, надати належну правову оцінку як кожному окремому доказу та сукупності доказів, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

15. Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

16. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

17. За правилами частин другої та четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі № 440/10514/24 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер Р.Ф. Ханова І.А. Гончарова