Справа № 521/8462/25
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/8462/25
Номер провадження № 2-а/521/218/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А,

за участю секретаря судового засідання Шелкопляс В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса розташування: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом звернувся позивач до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову №6255 від 14 квітня 2025 року постановлену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано 10 (десять) календарних днів для усунення недоліків.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.06.2025 року позовну заяву було повернуто позивачу через не усунення недоліків.

13.06.2025 року позивач подав апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.05.2025 року.

16.09.2025 року П`ятий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу позивача задовольнив та постановив: ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.06.2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10.10.2025 року Хаджибейський районний суд м. Одеси отримав матеріли справи від П`ятого апеляційного адміністративного суду.

10.10.2025 року матеріали справи передано судді Бобуйку І.А.

13.10.2025 року було направлено супровідний лист та ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 23.05.2025 року за місцем реєстрації позивача.

21.10.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою усунуто всі недоліки, що були визначені в ухвалі від 23.05.2025 року.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату та час належним чином та своєчасно. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його особистої участі, позовну заяву просив задовольнити.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Постановою від 14.04.2025 року № 6255 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_3 , накладено на громадянина позивача штраф у сумі 17 000 грн. У змісті постанови вказано, що ОСОБА_1 допустив порушення правил військового обліку в умовах особливого періоду, а саме: несвоєчасне оновлення військово-облікових даних у термін, що визначений п. 2. розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" ЗУ від 11.04.2024 р. №3633-IX, абз.1 п.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов?язок і військову службу» порушення правил військового обліку призовників і військовозобов?язаних, чим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд вважає, що прийнята постанова відносно позивача є такою, що прийнята із порушеннями чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Отже, суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб?єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов?язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб?єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб?єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб?єкта владних повноважень.

У контексті наведеного суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об?єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб?єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення по адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення об?єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Стосовно змісту оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 282 КУпАП, Додатку 4 до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (пункт 10 розділу II), постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити обставини правопорушення, установлені під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що всупереч цього відповідач не з?ясував та не навів в оскаржуваній постанові жодної відповідної обставини: подію правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення, тобто коли, де, хто саме та як нібито виявив порушення позивачем правопорушення, винуватість позивача у вчиненні правопорушення, форма вини, а також усі інші обставини, встановлення яких вимагає закон.

В описовій частині оскаржуваної постанови відповідач не зазначає чітко та конкретно суті скоєного правопорушення, відповідач зазначив лише неоновлення даних у встановлений законом термін, тобто з вказаного не можливо зрозуміти, за що саме було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Наведене свідчить взагалі про відсутність події та складу правопорушення, яке інкримінується позивачу, порушення відповідної процедури притягнення до відповідальності та ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Стосовно неналежного повідомлення позивача про розгляд справи відносно нього та позбавлення позивача його правна на подачу пояснень та заперечення по суті інкримінованого йому правопорушення, суд зазначає наступне.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов?язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення та інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3.

Уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1), передбачені статтями 210, 210-1, 211 КУпАП визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 розділу ІІ Інструкції №3 визначено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 4 розділу ІІ Інструкції №3, визначено, що під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз?яснюються права та обов?язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 5 розділу ІІ Інструкції №3 визначає, що уповноважена посадова особа, яка склала протокол, пропонує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитись із складеним протоколом, дати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису та дати.

Частиною 14 розділу ІІ Інструкції №3 визначає, що постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.

Так, враховуючи дані положення, судом встановлено, що позивач заздалегідь не був повідомлений про складення відносно нього протоколу, прийняття постанови, не повідомлявся про дату та час розгляду відносно нього матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, і відповідно був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб?єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб?єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

11.04.2025 року позивач самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою оформлення військово-облікового документу в паперовому варіанті. Після прийому, позивачу було надано аркуш паперу з позначкою статті ч. 3 ст. 210 КУПАП та написом від руки «протокол складено», про розгляд адміністративної справи позивач не сповіщався.

Відповідно до постанови № 6255 від 14.04.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

За змістом постанови встановлено, що позивач порушив правила військового обліку в умовах особливого періоду, а саме несвоєчасне оновлення військово-облікових даних у термін, що визначений п. 2 розділу 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 11.04.24 №3633-IХ, незважаючи на те, що відповідно із військово-обліковим документом з «РЕЗЕРВ+» вбачається, що датою уточнення даних зазначено 06.08.2024 р.

З 19.05.2024 р. в Законі №2232-ХII діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки У країни, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов?язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

19.05.2024 року набув чинності Закон 3696-IХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

З 19.05.2024 р. законодавством встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов?язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

З 19.09.2011 року позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ., що підтверджується військовим квитком.

Виходячи з норм Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів», інформацію, яку не обновив позивач, відповідач повинен отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді.

Згідно посвідчення інваліда № НОМЕР_1 від 28.09.2023 року, позивач є інвалідом третьої групи, державну соціальну допомогу продовжено до 30.09.2026 року. Інвалідність встановлена довідкою МСЕК №500748 від 04.07.2023 року, продовжена довідкою МСЕК №972178 від 02.09.2024 року.

Судом встановлено, що відсутність належного сповіщення про дату, місце та час розгляду адміністративної справи позбавила позивача можливості надати медичну документацію, що підтверджує об?єктивну неможливість та поважність підстав уточнення облікових даних 06.08.2024 року.

Суд роз`яснює, що якщо особа не встигла оновити дані через поважну причину, вона повинна довести, що мала обставини, на які не могла вплинути. Зокрема, однією з таких причин є стан здоров?я.

Судом встановлено, що погіршення стану здоров?я позивача підтверджується випискою від 12.05.2023 року. Згідно епікризу-виписки з історії хвороби №2414, був госпіталізований з 10.05.2024 року по 17.05.2024 року. Відповідно епікризу №9955/1036 ендокринологічного відділення перебував на стаціонарному лікуванні з 22.07.2024 року по 29.07.2024 року. В період між стаціонарними лікуваннями перебував під наглядом сімейного лікаря та лікувався в домашніх умовах та амбулаторно. Дані позивач уточнив 06.08.2024 року, що підтверджується роздруківкою «Резерв +».

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає порушення порядку складання протоколу та розгляду адміністративної справи.

Стосовно порушення відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення.

В теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку.

Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов?язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

У листі Міністерства юстиції України № 22-34-1465 від 01.12.2003 р. зазначено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов?язані з тривалим, неперервним невиконанням обов?язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов?язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується . значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов?язків.

Відповідно до ч, 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Отже, характерною ознакою вчинення триваючого правопорушення є те, що час його вчинення не обмежується якимось моментом у часі або конкретною датою, а час його вчинення характеризується тривалим часовим періодом і завершується або припиненням правопорушення особою самостійно, зокрема виконання нею обов?язку, або притягненням її до відповідальності, або скасування закону, який визнає таке діяння правопорушенням.

Відтак, якщо дія (бездіяльність) особи на момент вступу в дію нового закону про відповідальність продовжує бути правопорушенням і особа продовжує його вчиняти (перебувати у стані вчинення правопорушення), то вона підлягає відповідальності на підставі закону, який є чинним на час продовження вчинення нею такого правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов?язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов?язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об?єктивно існує цей обов?язок, виконанням обов?язку відповідним суб?єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Обов?язок оновити дані виник у позивача з 19.05.2024 року по 16.07.2024 року включно (про що вказано в оскаржуваній постанові за Законом №3633-IX - обов?язок щодо оновлення кожним військовозобов?язаним своїх персональних даних протягом 60 днів). Однак, з 16.07.2024 року, позивач продовжував вчиняти правопорушення, оскільки не оновлював дані. Однак, це відбувалося в силу об?єктивних причин, а саме: за станом здоров?я.

Відповідно до військово-облікового документу з «РЕЗЕРВ+» вбачається, що датою уточнення даних позивачем є 06.08.2024 р. Таким чином, триваюче правопорушення позивачем завершилося припиненням ним правопорушення самостійно, шляхом виконання обов`язку щодо уточнення даних 06.08.2024 року а тому притягнення позивача до відповідальності 14.04.2025 року за оновлення ним даних 06.08.2024 року відбулось з порушенням строку притягнення до відповідальності.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена 14 квітня 2025 року поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП, та після виконання свого обов?язку позивачем, вона підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб?єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд акцентує увагу відповідача, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визнання оскаржуваної постанови протиправною.

Стосовно стягнення з відповідача суми судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 1211,20 гривень, суд роз`яснює наступне.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 5 Закону «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором. А тому відповідно до вимог цього Закону при поданні вказаного позову необхідно сплатити судовий збір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав при подачі адміністративного позову сплатити до суду судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 605,60 гривень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, статтями 210-1, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса розташування: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову №6255 від 14 квітня 2025 року, постановлену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) закрити - на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого частиною 7 статтею 38 статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса розташування: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.А.Бобуйок