Справа № 140/9209/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/9209/24 пров. № А/857/1274/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №140/9209/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Мачульський В.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 11 листопада 2024 року),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) в якому просить суд

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №49 від 22.03.2024 про відмову у переведені ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м.Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» з часу звернення із заявою (13.03.2024), з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих 29.02.2024 №16/02/2-24.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. Позивач 13.03.2024 звернувся до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, однак ГУ ПФУ в м.Києві винесло рішення про відмову в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» №49 від 22.03.2024.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки досяг пенсійного віку, має необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, тобто має право на призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII. З огляду на викладене просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №140/9209/24 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №49 від 22.03.2024 про відмову у переведені ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити переведення та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, з 13.03.2024, з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати, виданих Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації 29.02.2024 за № 16/02/2-24.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що з урахуванням змін, внесених постановою 469, з 01.01.2020 право на обчислення пенсії на умовах Порядку 622 мають особи: які на 01.05.2016 займали посади державної служби; яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 р. № 3723-Х11 (далі - Закон 3723) у період з 01.10.2011 до 01.05.2016; які в період роботи на «спецпосадах» не отримували пенсію згідно Закону 3723 до дня набрання чинності Законом 889, тобто до 01.05.2016; які звільнились з посади державної служби, в тому числі до 01.01.2020.

Апелянт зазначає, що гр. ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку згідно заяви від 13.03.2024 № 457 у зв`язку з невиконанням обов`язкових умов для обчислення відповідно нового Порядку та використанням права призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» раніше.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві заперечує проти задоволення позову гр. ОСОБА_1 , вважає, що Позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували порушення його прав. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.05.1998 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з 01.03.2019 переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується перерахунком пенсії та не заперечується відповідачем.

13.03.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII. Зазначену заяву за принципом екстериторіальності було скеровано до ГУ ПФУ в м.Києві, рішенням якого від 22.03.2024 № 49 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії. Рішення мотивоване тим, що позивачу пенсія за нормами статті 37 Закону №3723-ХІІ вже призначалася, а право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону № 889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ. Відтак позивачем не дотримано всі умови які визначені Постановою КМУ від 05.06.2019 №469 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», затвердженні Порядком № 622.

ОСОБА_1 не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач ГУ ПФУ в м.Києві від 22.03.2024 № 49 протиправно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком за нормами Закону № 889-VIII. На думку суду, у відповідача ГУ ПФУ в м.Києві не було фактичних та правових підстав для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії, а у позивача наявні умови, передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а саме, досягнення віку, наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу), для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалися Законом України від 19.12.1993 №3723-VIII Про державну службу (далі - Закон №3723-VIII).

01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VІІІ Про державну службу (далі - Закон №889-VІІІ).

Згідно з пп. 1 п. 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-VIII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

За приписами п. 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XI унормовано, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 в справі №822/524/18.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 15.12.2020 в справі №560/2398/19, від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивачки з одного виду пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на інший вид пенсію за віком державного службовця. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Крім того, а ні Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а ні стаття 37 Закону № 3723-ХІІ не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) призначалась пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у поставі від 25.05.2023 №580/3805/22.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства, висновків щодо застосування норма права, викладених у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22, суд дійшов висновку про те, що відповідач ГУ ПФУ в м.Києві рішенням від 22.03.2024 № 49 протиправно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком за нормами Закону № 889-VIII. На думку суду, у відповідача ГУ ПФУ в м.Києві не було фактичних та правових підстав для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії, а у позивача наявні умови, передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а саме, досягнення віку, наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу), для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №140/9209/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін