Справа № 120/12611/25
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12611/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

23 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55 про результати службового розслідування та притягнення позивача до матеріальної відповідальності та акту службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить забезпечити позов, шляхом:

-зупинення, до вирішення справи судом, дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55 в частині, що стосується ОСОБА_1

-заборони, до вирішення справи судом, відповідальним особам (командиру) військової частини НОМЕР_2 приймати рішення про притягнення заявника до матеріальної відповідальності на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55, в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник вказує, що прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності є протиправним. Необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову полягає у тому, що до часу вирішення даного спору судом рішення про притягнення заявника до матеріальної відповідальності надасть підстави для стягнення з його грошового забезпечення коштів, що фактично спричинятиме збитки заявнику.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що предметом оскарження в межах даного адміністративного позову є, зокрема наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55 про результати службового розслідування та притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

При цьому необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що до часу вирішення даного спору судом, рішення про притягнення заявника до матеріальної відповідальності надасть підстави для стягнення з його грошового забезпечення коштів, що фактично спричинятиме збитки заявнику.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено існування реальної загрози заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, в тому числі і майновим, а ненадання будь - яких доказів на підтвердження доводів щодо необхідності забезпечення позову унеможливлює також здійснити оцінку співмірності заходів забезпечення позову, про які просить заявник, із заявленими позовними вимогами, та запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.150 КАС суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Положеннями ч. 2 ст.150 КАС передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Проте, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Відтак, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Колегія суддів зазначає, звертаючись до суду першої інстанції 06.09.2025 з заявою про забезпечення позову позивач не надав доказів, що на теперішній час командиром військової частини НОМЕР_2 видано відповідний наказ щодо внесення змін в облікові данні та організовано роботу щодо відшкодування шкоди у порядку, визначеному Законом України " Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

До заяви про забезпечення позову також не долучено будь - яких доказів, які б свідчили про утримання з грошового забезпечення позивача коштів в рахунок відшкодування шкоди у розмірі 524608,85 грн.

При поданні апеляційної скарги апелянт долучає копію витягу з Книги грошових стягнень і нарахувань Військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якої з позивача стягнуто 9250,13 грн.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та долученим доказам, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

У разі задоволення позову про скасування наказу в частині притягнення особи до матеріальної відповідальності, повернення стягнутих коштів пов`язано з бюджетним фінансуванням установи/частини, яка безпосередньо здійснює відповідне утримання, та наявності у останньої коштів на відповідну мету.

Колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду доказів, що відповідачем може бути порушено норми Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" щодо відновлення його майнового становища, а саме повернення йому стягнутих коштів, у разі відсутності відповідного бюджетного фінансування на цю мету в установі, в якій позивач на даний час проходить службу і яка відповідно здійснює утримання з його грошового забезпечення.

Отже, позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову, на яких він наполягав, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зокрема, переконливих доводів того, що у випадку скасування в судовому порядку наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 № 55 в частині, що стосується ОСОБА_1 , стягнуті з позивача кошти не будуть йому повернуті.

Оскільки позивачем не було доведено наявності підстав для забезпечення позову, які передбачені ст.150 КАС України, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновоку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

З аналізу наведених заявником обґрунтувань заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, колегією суддів не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не обґрунтував свою заяву про забезпечення позову у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України, не надав доказів того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.