Справа № 380/19679/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/19679/24 пров. № А/857/19910/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року про закриття провадження у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 23 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиконання рішення суду, виконавчого листа № 1.380.2019.003600 за період з 12.12.2019 по 01.12.2024;

- скасувати протиправний розрахунок сум доплати до пенсії 11) за період з 12.12.2019 по 31.01.2024, розрахований відповідачем від 12.02.2024 із застосуванням у розрахунку розміру 682,48 грн щомісячно та виплати надбавки до пенсії з 01.09.2022 по 01.12.2024 в розмірі 726 грн щомісячно, членам сімей реабілітованих, розрахований з застосуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати відповідача здійснити новий розрахунок перерахунку підвищення до пенсії за рішенням суду, виконавчий лист №1.380.2019.003600, 50 % мінімальної заробітної плати за віком з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 12.12.2019 по 01.12.2024, а також з урахуванням доплати до пенсії раніше розрахований від 19.09.2021 за період з 12.12.2019 по 30.09.2021 за рішенням суду відповідачем;

- примусити, зобов`язати силою статті 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України виконати рішення суду у справі №1.380.2019.003600 виплатити борг сум доплати до пенсії в розмірі 20008,78 грн, який утворив відповідач за невиконання рішення суду за період з 12.12.2019 по 01.12.2024;

- зобов`язати відповідача у подальшому з 01.12.2024 в разі виплати або невиплати боргу у сумі 20008,78 грн виплачувати щомісячно доплату до пенсії 50% мінімальної пенсії за віком згідно статті 47, пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення реабілітовані особи ОСОБА_1 за рішенням суду у справі № 1.380.2019.003600.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 було позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін..

Ухвалою цього ж суду від 23.04.2025 провадження у справі №380/19679/25 закрито. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказану позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства у порядку позовного провадження. При цьому суд роз`яснив, що позивач може звернутися до Львівського окружного адміністративного суду не в порядку позовного провадження, а в порядку, передбаченому Розділом IV Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах Кодексу адміністративного судочинства України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач у цьому позові оскаржує неправомірні, на його думку, розрахунки відповідача підвищення пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком за період з грудня 2019 року по даний час.

Відповідно до частини 1 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами другою та четвертою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону №1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення в іншій справі, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, яким він скористався, подавши відповідну заяву у справі №380/19679/24.

Судом встановлено, що звернення позивача до суду із цим зумовлене його незгодою з виконанням відповідачем у 2019-2025 роках рішення суду у справі №1.380.2019.003600, оскільки у розрахунках відповідача за період з грудня 2019 по 2025 рік включно мінімальна пенсія за віком застосовується, як постійна величина. Проте позивач стверджує, що така величина є змінною, оскільки збільшується щороку.

Отже, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з цієї підстави, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду суду першої інстанції, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства у порядку позовного провадження, а в порядку, передбаченому Розділом IV Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи зазначене процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі №380/19679/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар