Справа № 200/2513/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року справа №200/2513/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Звонарьова Валентина Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2513/25 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом Звонарьова Валентина Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

Звонарьов Валентин Вадимович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28 березня 2025 року № 67 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, зарахувати до страхового стажу період військової строкової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року, до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28 березня 2025 року № 67 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 20 березня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, зарахувавши до страхового стажу період військової строкової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року, період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив змінити мотивувальну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі №200/2513/25 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 20 березня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі №200/2513/25 скасувати в частині: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 20 березня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, зарахувавши до страхового стажу період військової строкової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року, період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року».

В цій частини ухвалити нове судове рішення, яким: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 22 червня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1 р/2020, зарахувавши до страхового стажу період військової строкової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року, період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року».

Апелянт зазначив, що позивач досяг пенсійного (55-річного) віку 21 червня 2022 року, зареєстрованим місцем проживання є адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 14-6.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається, зокрема, за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 30 від 05 лютого 2024 року) вся територія Маріупольського району за винятком с. Заїченко, с. Пікузи є тимчасово окупованою з 05.03.2022.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2025 № 748 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" затверджено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786 за яким датою тимчасової окупації міста Маріуполь встановлено 21 травня 2022 року. Отже, призначення пенсії ОСОБА_1 можливе з 22 червня 2022 року.

Таким чином, судом не враховано зазначені норми при визначені дати, з якої позивач має право на призначення пенсії.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апелянт зазначив, що відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, згідно з висновками, визначеними спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28 березня 2025 року № 67 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Також, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу періоду з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року через ненадання довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити у її задоволені.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому просив відмовити у її задоволені.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, відзивів, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткової зміни рішення, виходячи з наступного.

20 березня 2025 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На час звернення вказана особа досягла 57 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28 березня 2025 року № 67 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

За змістом оскаржуваного рішення страховий стаж становить 28 років 11 місяців; пільговий стаж за Списком № 2 - 11 років 06 місяців 26 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року за записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 липня 1984 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, що вносило запис про періоди роботи;

- період проходження строкової військової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 24 листопада 1985 року, оскільки зазначена дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає паспортним даним заявника - 21 червня 1967 року.

Крім того, позивач визначив спірним незарахування до пільгового стажу періодів роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року. Незарахування підтверджується формою РС-право.

У відзиві незарахування періоду з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року обґрунтовано ненаданням довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

За абзацом 1 пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Ці норми кореспондуються з приписами абзаців 1, 2, 13 пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 статтю 13 Закону № 1788-ХІІ визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, згідно з яким застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: […]

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. […].

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині умов набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, доводи відповідача про недостатність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, є помилковими. Навпаки, є спірним питання достатності пільгового стажу.

Позивач просить визнати протиправним незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року. Оскільки зарахування періоду роботи до пільгового стажу без попереднього зарахування до страхового неможливо, то суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та розглянути додатково правомірність/неправомірність незарахування вказаного періоду і до страхового стажу.

Період незараховано до страхового стажу за записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 липня 1984 року, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, що вносило запис про періоди роботи.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. […].

Записами № 2, 3 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 липня 1984 року встановлено, що 04 липня 1984 року позивача прийнято до Жданівського спеціалізованого управління № 112 тресту Азовстальконструкція на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, 13 листопада 1985 року - звільнено.

Судом встановлено, що запис про звільнення дійсно не засвідчено печаткою підприємства, однак за правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи вказану правову позицію, суд зазначає, що записи трудової книжки виконано акуратно і послідовно із зазначенням дат прийому та звільнення з роботи, достовірність цих записів сумнівів не викликає. Тому встановлені обставини не можуть бути підставою для незарахування періодів роботи позивача до страхового стажу за наявними відомостями трудової книжки.

Суд також враховує, що відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець, а тому позивач не може бути позбавлений права на пенсію з формальних підстав, а виявлений недолік не може вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у зарахуванні цього періоду на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Посада монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій включена до розділу ХХIХ за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах від 22 серпня 1956 року № 1173.

Аналіз норм законодавства та відомостей трудової книжки свідчить про зайнятість позивача в період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року за відповідною професією, яка віднесена до Списку № 2.

Таким чиром, період з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу за списком № 2.

Зза формою РС-право відповідачем згідно з відомостями довідки про період навчання від 08 квітня 2010 року № 6021 зараховано до стажу період навчання по 10 липня 1984 року. З метою уникнення дублювання періодів та забезпечення найбільш вигідних умов призначення пенсії період навчання підлягає зменшенню до 03 липня 1984 року.

Записами № 5-11 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 липня 1984 року встановлено, що 14 грудня 1987 року позивача прийнято до Жданівського спеціалізованого управління № 112 тресту Донбасстальконструкція на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, на якій він працював до 2006 року до переведення на іншу посаду.

Спірний період охоплює межі з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року, оскільки з 01 січня 1999 року відповідачем період роботи зараховано до пільгового стажу за даними, наявними у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Посада монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій включена до списків № 2, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення від 26 січня 1991 року № 10, постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 11 березня 1994 року № 162.

Суд враховує, що записами в трудовій книжці підтверджено зайнятість позивача в зазначений спірний період на роботах за відповідною професією, яка віднесена до Списку № 2.

Тобто, період з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність у позивача достатнього пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, незарахування до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 24 листопада 1985 року з тих підстав, що зазначена у військовому квитку дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає паспортним даним заявника - 21 червня 1967 року, суд також вважає неправомірним, оскільки такий недолік є очевидною опискою. Приналежність позивачеві військового квитка НОМЕР_3 від 24 листопада 1985 року сумніву не викликає, а період проходження військової служби співпадає із записами трудової книжки.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28 березня 2025 року № 67 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, зарахувавши до страхового стажу період військової строкової служби з 24 листопада 1985 року по 30 листопада 1987 року, період роботи з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди з 04 липня 1984 року по 13 листопада 1985 року, з 14 грудня 1987 року по 31 грудня 1998 року.

Разом з тим, апеляційний суд погоджує доводи апелянта представника позивача щодо хибності дати, з якої суд першої інстанції зобов`язав призначити пенсію, враховуючи наступне.

Згідно п. 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За ч. 1 статті 83 Закону № 1788 пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX затверджено Указ Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб до 7 лютого 2025 року.

Станом на теперішній час воєнний стан триває.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позивач досяг 55 років 21.06.2022 року, з заявою про призначення пенсії позивач звернувся 20.03.2025 року, зареєстрованим місцем проживання є місто Маріуполь, Донецька область.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 30 від 05 лютого 2024 року) вся територія Маріупольського району за винятком с. Заїченко, с. Пікузи є тимчасово окупованою з 05.03.2022.

Згідно п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058 тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається:

за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку;

(Пункт 14-6 розділу XV доповнено підпунктом 14-6.2 згідно із Законом № 2981-IX від 20.03.2023).

Отже, враховуючи п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058, колегія суддів дійшла висновку про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 22.06.2022 року.

Отже, суд першої інстанції частково правильно вирішив справу що суті спору, при цьому, в мотивувальній частині рішення не застосував до спірних правовідносин норми п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058 при визначенні дати призначення пенсії, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині щодо застосування до спірних правовідносин п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058 та в резолютивній частині щодо дати призначення позивачу пенсії, в решті без змін.

Щодо судових витрат.

За ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 968,96 грн., апеляційної скарги 1453,44 грн.

Враховуючи задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Звонарьова Валентина Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2513/25 за позовом Звонарьова Валентина Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій - змінити в мотивувальній частині щодо застосування до спірних правовідносин п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2513/25 - змінити в резолютивній частині, а саме, в абзаці третьому, замість дати «20 березня 2025 року» - зазначити «22 червня 2022 року»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць