Справа № 620/1789/24
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/1789/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за 2023 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни третьої групи у меншому розмірі, ніж вісім мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни третьої групи за 2023 рік відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, а саме 11951,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у меншому розмірі, ніж визначено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому не погоджується із заявленим позовом та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Поліщук Л.О. від 12.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.04.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду №30, відповідно до пункту 1 рішення зборів суддів Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 призначений повторний автоматизований розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Скалозубу Ю. О.

Ухвалою від 09.04.2024 справа прийняття до провадження.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 440/14216/23 (провадження № Пз/990/7/23).

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України, та отримав разову грошову виплату до Дня Незалежності України, передбачену Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У серпні 2023 року позивачу була виплачена грошова допомога за 2023 рік у розмірі 2700,00 грн, що не заперечується сторонами.

Не погоджуючись з розміром отриманої разової грошової виплати до Дня Незалежності України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни та створення належних умов для їх життєзабезпечення є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон 3551-XII).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII (з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.03.2023 № 2983-IX) щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Аналогічні положення викладені в частині п`ятій статті 13 Закону № 3551-XII відносно осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2023 році» (далі - Постанова № 754), установлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24.08.2023 у таких розмірах:

- особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; групи - 2700 гривень;

- учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1000 гривень;

- особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 3100 гривень;

- членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 650 гривень;

- учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 450 гривень.

Як слідує із матеріалів справи, позивач отримав разову грошову виплату до Дня Незалежності України в розмірі, передбаченому Постановою № 754.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримані норми положень Закону № 3551-XII та Постанови № 754, що стосується розміру вказаної виплати.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025, ухваленій за результатами розгляду зразкової справи № 440/14216/23, який в силу вимог частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню у даній справі, оскільки щорічна разова грошова виплата стосується осіб з інвалідністю внаслідок війни на підставі статті 13 Закону № 3551-XII, що було предметом розгляду у зразковій справі.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, врахувавши усталену практику ЄСПЛ, яка є обов`язковою для застосування національним судом, дійшла висновку, що у зразковій справі № 440/14216/23 не встановлено підстав вважати, що дії держави щодо зменшення розміру додаткових гарантії соціального захисту осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII, призвели до позбавлення таких осіб свого майна в розумінні статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач, застосувавши правила частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ, яка є чинною на момент виникнення спірних правовідносин, неконституційною не визнавалася, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених законом.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 24.10.2025.

Суддя Ю. О. Скалозуб