Справа № 520/33537/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р.Справа № 520/33537/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 (головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В.) по справі № 520/33537/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яка полягає у не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 та 01.01.2024 для перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідки про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 або прирівняною посадою станом на 01.01.2023 та 01.01.2024 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри фактично виплачених посадового окладу, доплати за спеціальним званням, доплати за вислугу років, доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавки за специфічні умови проходження служби в ДБР, премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2023 та з 01.02.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 19.05.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яка полягає у не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 або прирівняною посадою станом на 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2023.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

10.07.2025 ОСОБА_1 подав суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі № 520/33537/24 шляхом зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі подати у строк, встановлений судом звіт про виконання судового рішення, врахувавши той факт, що зазначення у довідці № 3 від 27.05.2025 про грошове забезпечення заявника посадового окладу в розмірі 46 244,00 грн не є його виконанням в розумінні ст. 370 КАС України.

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконання судового рішення від 28.02.2025 у справі № 520/33537/24 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі виготовило оновлену довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2023, в якій посадовий оклад визначило шляхом застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб в меншому розмірі, ніж тому, що передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Зазначені обставини, на думку заявника, є підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення з огляду на його неналежне виконання суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 заяву залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення обставин справи, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні питання про встановлення судового контролю, не врахував мотивувальну частину судового рішення, з якої вбачається, що підставою для виготовлення оновленої довідки є підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023. Як наслідок, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам заявника, викладеним у заяві щодо безпідставного застосування відповідачем під час обрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб в меншому розмірі, ніж тому, що передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Також, зауважує, що суд першої інстанції не врахував, що при виготовленні оновленої довідки на виконання судового рішення, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі не зазначило надбавку за специфічні умови проходження служби та премію, які позивач отримував в момент проходження служби в органах ДБР.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням від 28.02.2025 не покладено обов`язку на відповідача з виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії з врахуванням розмірів встановлених посадових окладів станом на 2023 рік, а також із зазначенням розмірів додаткових видів грошового забезпечення, що свідчить про відсутність підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь подати звіт про його виконання

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17.

Аналіз вищевикладених норм процесуального права з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, дає колегії суддів підстави вважати, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС України шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов:

- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:

загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,

або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

При цьому, підставою застосування зазначеної вище норми є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень/дій суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі № 520/33537/24 зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 або прирівняною посадою станом на 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2023.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом України № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення, розрахованих згідно з постановою № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначених з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 або прирівняною посадою станом на 01.01.2023 для перерахунку його пенсії.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача зазначити в довідці відомості про розміри фактично виплачених посадового окладу, доплати за спеціальним званням, доплати за вислугу років, доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавки за специфічні умови проходження служби в ДБР, премії з огляду на їх передчасність.

Таким чином, судовим рішенням не вирішувалось питання щодо складових грошового забезпечення та їх конкретних розмірів, які мають бути включені в оновлену довідку, а лише визнано за позивачем право на її отримання.

За наслідками апеляційного оскарження позивачем судового рішення в частині відмови в задоволенні позову, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі № 520/33537/24 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 07.07.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі №520/33537/24.

Отже судовим рішенням не покладено обов`язків на Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням у ній розміру посадового окладу, визначеного шляхом застосування конкретного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, надбавки за специфічні умови служби та премії.

На виконання судового рішення, відповідач підготував довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 27.05.2025, у якій зазначив, що розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткова надбавка за вислугу років за відповідною посадою за нормами, чинними на 01.01.2023 за посадою начальника третього оперативного відділу становить: посадовий оклад 46 244,00 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням полковник Державного бюро розслідувань 2 400,00 грн, надбавка за вислугу років (35 відсотків) 16 185,40 грн (т. 3 а.с. 12).

Отже, на виконання судового рішення, відповідач склав оновлену довідку про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 станом на 01.01.2023.

Натомість, оскаржувані в порядку судового контролю дії відповідача не пов`язані з виконанням судового рішення у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 по справі № 520/33537/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 27.10.2025 року