Справа № 420/39359/24
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянув в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Військова частина НОМЕР_1 19.12.2024 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 77068,37 гривень (сімдесят сім тисяч шістдесят вісім гривень тридцять сім копійок) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди під час дії воєнного стану.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 року №244 «Про результати проведення службового розслідування» за самовільне залишення військової частини (місця несення служби), ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності(додаток №1) та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», з 01.11.2022 року по 31.01.2023 року призупинено виплату грошового забезпечення, позбавлена щомісячна премія та додаткова винагорода під час дії воєнного стану, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат Військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Згідно довідки-розрахунку передплати грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди під час дії воєнного стану(додаток №2) матросу ОСОБА_1 , за період з 01.11.2022 року по 31.01.2023 року, загальна сума до утримання складає 77068,37 гривень.

9 вересня 2024 року з метою досудового урегулювання питання повернення 77068,37 гривень (сімдесят сім тисяч шістдесят вісім гривень тридцять сім копійок), які отримані без належних правових підстав Відповідачу було направлено претензію з пропозицією добровільно сплатити суму заборгованості.

Станом на дату подання позову Відповідачем заборгованість не сплачено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 24.12.2024 строк для подання відзиву на позовну заяву, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Згідно копія ухвали про відкриття від 24.12.2024 по справі 420/39359/24 не була вручена особисто ОСОБА_1 та була повернута підприємством поштового зв`язку до Одеського окружного адміністративного суду по причині за зазначеною адресою не проживає, про що складена довідка ф.20 від 11 січня 2025 року.

Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк до суду не надходив.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 КАС України. Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) належним чином засвідчені копії наказів № 114 від 29.03.2023 та № 151 від 29.04.2023 року щодо самовільного залишення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) військової частини, а також первинні документи, які слугували підставою для складання довідки-розрахунку № 190 від 14.05.2024.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказів № 114 від 29.03.2023 та № 151 від 29.04.2023 року щодо самовільного залишення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) військової частини, а також первинні документи, які слугували підставою для складання довідки-розрахунку № 190 від 14.05.2024 та зупинено провадження до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 поновлено провадження по справі №420/39359/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди для прийняття процесуального рішення по справі.

Втретє витребувати від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказів № 114 від 29.03.2023 та № 151 від 29.04.2023 року щодо самовільного залишення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) військової частини, а також первинні документи, які слугували підставою для складання довідки-розрахунку № 190 від 14.05.2024 та зупинено провадженн до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 відновлено провадження по справі №420/39359/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 проходив військову службу у Військові частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.03.2023 № 114 в ході проведення службового розслідування встановлено, що:

1) 14.10.2022 року матрос за мобілізацією ОСОБА_2 за скаргами на біль у попереку був направлений на стаціонарне лікування до Баштанської КНП;

2) 31.10.2022 року після лікування матрос за мобілізацією ОСОБА_2 був виписаний з Баштанської КНП;

3). Починаючи з 31.10.2022 року по 03.02.2023 року його місце знаходження (перебування в лікувальному закладі) встановити не вдалося.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі умисного порушення вимог нормативно-правових документів та інших розпорядчих документів, а саме: нез`явленні з лікувального закладу, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, до місця служби (військової частини).

У зв`язку з цим було наказано:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. За порушення вимог пункту 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11,12,16,49,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, скоєння кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України Самовільне залишення військової частини або місця служби та недбале ставлення до військової служби та особисту недисциплінованість, матроса за мобілізацією ОСОБА_3 , відповідно до пункту «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення, а саме сувора догана.

3. За вчинення діяння передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України Самовільне залишення військової частини або місця служби", відповідно до вимог пункту 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повідомити орган досудового розслідування та надати відповідні матеріали для порушення кримінального провадження відносно матроса за мобілізацією ОСОБА_3 .

4. У відповідності до пункту 15 розділу 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", за відсутність на службі без поважних причин, матросу за мобілізацією ОСОБА_3 за відсутність на службі вирахувати грошове забезпечення з 31.10.2022 року по 03.02.2023 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 151 старшим лейтенантом ОСОБА_4 , начальником речової служби військової частини НОМЕР_1 , було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 18.04.2023 року матросом за мобілізацією ОСОБА_1 , з метою уточнення причин умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини, дії якого стали причиною вчинення правопорушення.

Попередньо було встановлено що 18.04.2022 року о 08:30 годин на ранковому шикуванні в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 був відсутній військовослужбовець матрос за мобілізацією ОСОБА_1 , також останнього місце знаходження по теперішній час не відоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

У зв`язку з цим було наказано:

1. На підставі ст. 45, 83 Дисциплінарного Статуту ЗС України, за недбале виконання службових обов`язків, що виразилося у порушенні вимог статей 11, 128 та 200 Статуту внутрішньої служби ЗС України, статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, застосувати відносно: матроса ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення у вигляді: сувора догана.

2. У відповідності до п. 5 розділу XVI Наказу Міністерства оборони України від 07.06.18р. №260, матросу ОСОБА_1 грошову премію та додаткову винагороду військового стану за квітень 2023 року не виплачувати та у подальшому до встановлення його місця знаходження грошове забезпечення не виплачувати.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.05.2024 № 244 факт самовільного залишення військової частини у період з 01.11.2022 по 31.01.2023 та з 18.04.2024 по теперішній час матроса ОСОБА_5 , стрільця-помічника гранатометника відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та вина військовослужбовця повністю доведена матеріалами службового розслідування, про що видано накази "Про підсумки службового розслідування", №114 від 29.03.2023, №151 від 29.04.2023.

Вказаним наказом зокрема визначено помічнику командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 , забезпечити претензійну роботу щодо стягнення з матроса ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , безпідставно отриманих грошових коштів, відповідно до довідки-розрахунку №190 від 14.05.2024, щодо переплати грошового забезпечення (в т. ч. щомісячної премії) та винагороди військового стану за період з 01.11.2022 по 31.01.2023 в судовому порядку (п. 4 наказу).

Згідно наданих до суду відомостей карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 останньому до нарахування на платіжну картку було здійснені наступні платежі: в листопаді 2022 року 74451,56 грн, в грудні 2022 року 48199,95 грн., в січні 2023 року 16173,24 грн. та в лютому 2023 року 14724,47 грн.

9 вересня 2024 року з метою досудового урегулювання питання повернення 77068,37 гривень (сімдесят сім тисяч шістдесят вісім гривень тридцять сім копійок), які отримані без належних правових підстав Відповідачу було направлено претензію з пропозицією добровільно сплатити суму заборгованості.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Згідно з ст.11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами ч.1 ст.3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з п.4 і 5 ч.1 ст.1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ч.1-3 ст.3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Приписами ст.190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас ст.1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Так не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

З матеріалів справи слідує, що матросу ОСОБА_1 , стрільцю-помічнику гранатометника відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 за наслідками його виписки з медичного закладу та не прибуття до місця проходження служби останнім без належних правових підстав було отримано грошове забезпечення за період з 01.11.2022 по 31.01.2023 року.

Згідно приписів п. 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Як свідчать матеріли справи за спірний період позивачу було виплачено 77068,37 гривень (суми виплат за період з грудня 2022 по лютий 2023 року згідно карток особового рахунку військовослужбовця) внаслідок чого державі було завдано збитки у вигляді переплати грошового забезпечення на загальну суму 77068,37 гривень.

Доказів відшкодування відповідачем коштів у розмірі 77068,37 гривень, як заявлено в позовних вимогах до стягнення на користь позивача, станом на час розгляду даної справи суду не надано.

Суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст.9 Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

За таких обставин, вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, є доведеними, оскільки підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, що свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів в сумі 77068,37 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення, що безпідставно набута під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 2, 90, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 77068,37 гривень (сімдесят сім тисяч шістдесят вісім гривень тридцять сім копійок) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди під час дії воєнного стану.

Рішення суду, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_2 .

Суддя Роман КАРАВАН