Справа № 520/9731/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 р. Справа № 520/9731/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року (ухвалене суддею Лук`яненко М.О.) в справі № 520/9731/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 р. про нарахування та виплату всіх належних до виплати коштів його брата ОСОБА_2 військовослужбовця, який зник безвісти 31.05.2023 р. під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Білогорівка Сєвєродонецького р-ну Луганської області відповідно до вимог законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 р. про виплату всіх належних до виплати коштів його брата ОСОБА_2 військовослужбовця, який зник безвісти 31.05.2023 р. під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Білогорівка Сєвєродонецького р-ну Луганської області, з урахуванням висновків суду у даній справі; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що обов`язковою умовою для виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця рідному брату є умова, що такий військовослужбовець є законним представником свого брата. Один лише факт родинних зав`язків (рідний брат/сестра) не надає права таким родичам на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця, тому позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, та такими, які не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 призвано до лав Збройних Сил України згідно Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 р. №69/2022.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частинні) від 14.01.2023 р. № 14 солдата ОСОБА_2 зараховано на посаду стрільця-санітара 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

31.05.2023 р. солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти під час виконання бойового завдання із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, що підтверджується повідомленням № 12/1706 від 22.06.2023 р.

17.03.2025 р. Військовою частиною НОМЕР_1 отримано через ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 р. про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду вищезазначеної заяви командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви, про що листом №703 від 05.04.2025 р. проінформовано позивача. Підставою відмови у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 стало те, що ОСОБА_1 не є законним представником ОСОБА_2 та відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII ОСОБА_1 не має права на отримання частки грошового забезпечення військовослужбовця, що зник безвісти.

Відповідачем зазначено, що до заяви ОСОБА_1 від 13.03.2025 р. про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 не додано документів, які підтверджують те, що зниклий безвісти солдат ОСОБА_2 є законним представником свого рідного брата - ОСОБА_1 .

Позивач не погодившись із відмовою Військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати йому грошового забезпечення ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання належної частки грошового забезпечення зниклого безвісти рідного брата - ОСОБА_2 до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно, але не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII), ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Абзацами 5, 6 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (абз. 8 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884 (в подальшому - Порядок № 884, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копія документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.05.2023 р. зник безвісти під час виконання бойового завдання із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, що підтверджується повідомленням № 12/1706 від 22.06.2023 р. та витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №96 від 12.03.2025 р.

17.03.2025 р. Військовою частиною НОМЕР_1 отримано через ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 р. про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2

05.04.2025 р. за наслідками розгляду вищезазначеної заяви командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів того, що є законним представником ОСОБА_2 як це передбачено абз. 6 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ.

Судом першої інстанції з посиланням на ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ та п. 6 Порядку № 884 зроблено висновок, що позивач має право на отримання належної частки грошового забезпечення зниклого безвісти рідного брата - ОСОБА_2 , до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно, але не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до абз. 5, 6 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, обов`язковою умовою для виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця рідному брату є умова, що такий військовослужбовець є законним представником свого брата. Один лише факт родинних зв`язків (рідний брат/сестра) не надає права таким родичам на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 необгрунтований та задоволенню не підлягає, оскільки те, що позивач є братом зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 не є беззаперечною умовою для виплати позивачу грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, так як абз. 5, 6 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що таке грошове забезпечення виплачується брату лише за умови, що військовослужбовець був його законним представником.

Отже, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 в справі № 520/9731/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський