Справа № 160/30866/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
за участі секретаря судового засідання Буснюк В.В.
представника позивача Федорко О.О.
представника відповідача Бобровської К.О.
19.11.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу № 1755/13.4-06 від 05.09.2024; визнати протиправними та скасувати висновки, викладені у довідці про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 13.09.2024; визнати протиправним наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26.09.2024; скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26.09.2024; визнати протиправним наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2086/13.4-06 від 22.10.2024; скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2086/13.4-06 від 22.10.2024; визнати протиправним наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2079/13.4-06 від 24.10.2024; скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2079/13.4-06 від 24.10.2024; визнати протиправним подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №554999/08.4-20 від 22.10.2024 року «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (свідоцтво від 28.02.2001 №3894)»; скасувати подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №554999/08.4-20 від 22.10.2024 року «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (свідоцтво від 28.02.2001 №3894)».
В обґрунтування позову, з урахуванням уточненого позову та пояснень представника позивача, зазначено, що Комісія Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час здійснення позапланової перевірки позивача дійшла хибного висновку, що нотаріальна дія по засвідченню підписів є нотаріальною дією щодо розпорядження активами, та що засвідченням підпису приватним нотаріусом ОСОБА_1 призвело до переходу права власності на частки у статутному капіталі підсанкційних осіб. Позивач зазначила, що нею не було порушено п. 7 глави 3 Порядку вчинення нотаріальної дії, оскільки остання здійснила відповідну перевірку, та після детального вивчення видів санкцій, застосованих до осіб, щодо майна яких вчинялися нотаріальні дії, було встановлено відсутність заборони на підписання ними актів приймання-передачі, оскільки акти не несуть правових наслідків переходу права власності та на вчинення нотаріальної дії по засвідченню підписів осіб. Також позивач зазначила, що під час позапланової перевірки відповідачем протиправно не були прийняті до уваги заперечення які були подані позивачем та її представником, та їм не було надано належної правової оцінки. На думку позивача, в оскаржуваних наказах Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні будь-які фактичні дані та обґрунтування щодо підстав їх прийняття. Позивач також зазначила, що спірні накази та подання не містять відомостей щодо негативних наслідків, виявлених відповідачем під час перевірки порушень позивача, порушень зі сторони позивача; не містить фактів вчинення позивачем повторних порушень у сфері державної реєстрації, що могло б свідчити про їх системний характер та не містить обґрунтування ухвалення наказу про зупинення нотаріальної діяльності та направлення подання до Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю. В якості обґрунтувань протиправності оскаржуваного подання, позивач зазначила, що відповідачем не дотримано встановлений пунктом 2 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату 45 денний строк на внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Також позивач зазначила, що в оскаржуваному подані зазначено, що в діях позивача встановлено порушення імперативних заборон, встановлених статтею 4 Закону України «Про санкції», яке призвело до порушення прав, свобод і законних інтересів громадян України, суспільства та держави, тобто йде пряме цитування підпункту «е» пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат», який є окремою підставою для анулювання свідоцтва, натомість свідоцтво позивача анульоване на підставі підпункту «і» пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року.
24.12.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, та просить суд відмовити у її задоволенні. У відзиві відповідач, зокрема, зазначив, що за результатами проведеної позапланової цільової перевірки комісією встановлено, що під час засвідчення справжності підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за р.№№ 232-233, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за р. № № 234-235, а також під час засвідчення справжності підписів засвідченої копії акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за р. №№ 236-237 позивачем не дотримані вимоги чинного законодавства, а саме абзац 3 п. 7 глави 3 розділу І Порядку, оскільки при вчиненні нотаріальних дій позивачем не здійснено перевірку фактів застосовування санкцій відповідних видів, передбачених ст. 4 Закону України «Про санкції», рішення про застосування яких прийняте Радою національної безпеки і оборони України та введено в дію указом Президента України щодо підсанкційних фізичних або юридичних осіб, в інтересах яких діяли представники, що не узгоджується з вимогами ст. ст. 5, 46-1, п.1 ч.1 ст. 49 Закону; всупереч вимог абзацу 6 п. 7 глави 3 розділу І Порядку - позивачем не повідомлено територіальний орган Міністерства юстиції про факт звернення представників підсанкційної фізичної особи - ОСОБА_6 та підсанкційної юридичної особи -Компанії «АС-ТЕРРА ІНТЕРНЕШНЛ ЛТД». Відповідач також зазначив, що Міжрегіональним управлінням під час проведення позапланової цільової перевірки в повній мірі були дотримані вимоги Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності, приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, зокрема було дотримано строки внесення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.
10.01.2025 року позивачем надано відповідь на відзив в якій висловлено незгоду з доводами відповідача та зазначено підстави для задоволення позову аналогічні зазначеним у позовній заяві.
15.01.2025 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив в яких зазначено підстави для відмови у задоволенні позову аналогічні вказаним у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
03.04.2025 року відповідачем надано відзив на позовну заяву зміст якого є аналогічним поданому відзиву 24.12.2024 року.
30.04.2025 року відповідачем надані додаткові пояснення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.
07.10.2025 року позивачем надано додаткові пояснення.
В судовому засіданні 15.10.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, на задоволенні абзацу 4 вимог не наполягав.
В судовому засіданні 15.10.2025 року представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив.
В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Дорученням було доведено до відома міжрегіонального управління те, що згідно з актами за результатами проведення камеральних перевірок в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація була проведена на підставі:
- акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024, справжність підписів на якому засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1 за реєстровими №№ 232-233;
- акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024, справжність підписів на якому засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1 за реєстровими №№ 234-235;
- засвідченої копії акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024, справжність підписів на якому засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1 09.02.2024 за реєстровими №№ 236-237.
Враховуючи наведене, Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса) було доручено забезпечити проведення позапланової цільової перевірки дотримання позивачем порядку вчинення нотаріальних дій та правил нотаріального діловодства в частині виконання вимог п. 7 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при вчиненні перелічених вище нотаріальних дій та, у разі наявності підстав, розглянути питання щодо застосування заходів реагування, передбачених ст. 12 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон).
На виконання доручення, 06.09.2024 на підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.09.2024 №1755/13.4-06 «Про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 » проведено позапланову цільову перевірку організації нотаріальної діяльності, дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства приватного нотаріуса ОСОБА_1. в частині дотримання п. 7 глави 3 розділу І Порядку під час засвідчення справжності підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 №№234-235, а також засвідчення справжності підписів на копії акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 №№ 236-237.
Для проведення позапланової цільової перевірки Комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був наданий для огляду Реєстр для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-33 за 2024 рік) щодо вчинення нотаріальних дій 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, №№234-235, №№ 236-237.
За результатами перевірки та огляду Реєстру Комісією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що 09.02.2024 приватним нотаріусом ОСОБА_1.:
- за реєстровими №№ 232-233 засвідчено справжність підписів на шістнадцяти примірниках акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ («ТОВ «Торгова компанія «Агроспейс», ТОВ «ЕФАИЕМ Дніпро Логістика», ТОВ «Центр Магнітогорське», ТОВ «Агро-Добробут», ТОВ «Потоки», ТОВ «Аякс Дніпро», ТОВ «Мега Лінк», ТОВ «Рівєргейт») ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_3 (засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. 23.08.2023 за р. № 1736), та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_6 (засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. 26.09.2023 за р. №2748);
- за реєстровими №№ 234-235 засвідчено справжність підписів на трьох примірниках акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Річковий Термінал «Азимут» від 09.02.2024 ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_3 (засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. 23.08.2023 за р. № 1736), та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_6 (засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. 26.09.2023 за р. №2748);
- за реєстровими №№ 236-237 засвідчено справжність підписів на шести примірниках акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ від 09.02.2024 Побережної Світлани Петрівни, яка діяла як представник Компанії «АРМАДА КОМЕРС ЛТД» на підставі довіреності, засвідченої 27.09.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. за р. № 2774, та Соловйова Євгена Валерійовича, який діяв як представник Компанії «АС-ТЕРРА ІНТЕРНЕШНЛ ЛТД» на підставі довіреності, засвідченої 28.11.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. за р. № 2308.
За результатами проведеної позапланової цільової перевірки Комісія Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дійшла висновку, що дотримання приватним нотаріусом пункту 7 глави 3 розділу І Порядку перебуває на неналежному рівні та загальна оцінка її роботи визначена «незадовільною», про що 13.09.2024, на виконання пунктів 33, 39 Порядку № 357/5, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено Довідку про результати проведеної перевірки (далі - Довідка).
У резюмуючій частині довідки від 13.19.2024 Комісія зазначила про те, що вважає за доцільне розглянути питання щодо застосування до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1. відповідних заходів реагування, передбачених Законом України «Про нотаріат».
19.09.2024 року позивачем було підписано та отримано примірник довідки про проведення позапланової цільової перевірки.
24.09.2024 року від позивача та її адвоката до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли заперечення та пояснення, у яких, зокрема, було зазначено про незгоду з висновками, викладеними у довідці від 13.09.2024.
26.09.2024 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі висновків Комісії, утвореної наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.09.2024 №1755/13.4-06 для проведення позапланової цільової перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства прийнято наказ №1889/13.4-06 «Про усунення порушень та помилок приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1».
11.10.2024 позивачем були надані письмові пояснення на виконання Наказу №1889/13.4-06 від 26.09.2024, якими було повідомлено, що при вчиненні нотаріальної дії по засвідченню справжності підписів на актах приймання-передачі від 09.02.2024 за реєстровими №№232-237 нею було виконано в повному обсязі вимоги статей 34, 43, 44, 46-1, 47, 78 Закону України «Про нотаріат» та пункту 7 глави 3 розділу 1 Порядку, враховано усі зауваження членів Комісії та вжито необхідні заходи по усуненню недоліків та зауважень.
У подані відповідач просить розглянути питання про анулювання вказаного свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме: неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.
Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.10.2024 року № 2068/13.4-06, з урахуванням змін внесених Наказом №2079/13.4-06 від 24.10.2024 року, тимчасово зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з 28.10.2024 до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.
Незгода позивача з діями щодо проведення перевірки, наказами та поданням стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Положеннями статті 5 вказаного Закону встановлено, що нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.
У відповідності до абзацу 1 статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідно до абзацу 2 статті 2-1 Закону України «Про нотаріат» контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Статтею 33 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що Міністерство юстиції України, його територіальні органи проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період. Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже були предметом перевірки, не допускається, крім перевірки за зверненням фізичної чи юридичної особи в межах предмета звернення та відповідно до повноважень Міністерства юстиції України, його територіальних органів.
У разі виявлення під час перевірки порушень в організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, порядку вчинення нотаріальних дій або неодноразових порушень правил нотаріального діловодства Міністерство юстиції України, його територіальний орган, які проводили перевірку, можуть зупинити або припинити нотаріальну діяльність приватного нотаріуса з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.
У разі виявлення під час перевірки неодноразового грубого порушення порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса може бути анульовано у порядку та на підставах, передбачених цим Законом.
Порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджується Міністерством юстиції України.
Механізм здійснення Міністерством юстиції України, територіальним органом Міністерства юстиції перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства визначений Порядком проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 17.02.2014 року № 357/5.
Пунктом 2 Порядку № 357/5 визначено, що перевірка - планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряється робота державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса за відповідний період.
Позапланова перевірка - не запланована Міністерством юстиції, територіальним органом Міністерства юстиції комплексна, цільова або контрольна перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, а також перевірка за зверненнями фізичних і юридичних осіб.
Одним з основних завдань перевірки, у відповідності до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 357/5, є перевірка дотримання державними і приватними нотаріусами правил ведення нотаріального діловодства, правильності формування документів у справи, наявність та відповідність вимогам законодавства документів (у випадках, передбачених законодавством, - копій документів), які необхідні для вчинення нотаріальних дій та долучені до примірника нотаріально оформленого документа, документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявність на документах необхідних реквізитів (печаток, підписів, реєстрових номерів, дати тощо).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 357/5, проведення перевірки організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюється уповноваженими представниками Міністерства юстиції, головного управління юстиції, діяльність яких безпосередньо пов`язана з контролем за організацією нотаріату і нотаріальної діяльності в Україні.
Відповідно пункту 7 Порядку №357/5 до перевірки можуть залучатись працівники територіальних органів юстиції, діяльність яких безпосередньо пов`язана з контролем за організацією нотаріату і нотаріальної діяльності в Україні, а також нотаріуси, які мають високий професійний рівень та достатній досвід практичної роботи не менше 10 років, та працівники державного нотаріального архіву.
Згідно з пунктом 13 Порядку № 357/5 позапланова комплексна, цільова або контрольна перевірка державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи територіального органу Міністерства юстиції.
Пунктом 15 цього Порядку передбачено, що у разі необхідності за дорученням Міністра юстиції може проводитися позапланова перевірка в загальному порядку проведення перевірок, визначеному цим Порядком.Позапланова перевірка проводиться як за період, що вже підлягав плановій комплексній перевірці, так і за період, що не підлягав такій перевірці. За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками.
Відповідно пункту 17 Порядку № 357/5 за результатами опрацювання пропозицій особа, відповідальна за проведення перевірки, здійснює підготовку доповідної записки, у якій зазначає строки проведення перевірки, склад комісії і складає план проведення перевірки.
До плану проведення перевірки включаються всі питання, що стосуються організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил ведення нотаріального діловодства.
Відповідно до пункту 39 Порядку № 357/5 за результатами перевірки державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса, на підставі висновків комісії Міністерство юстиції, територіальний орган Міністерства юстиції видає наказ, у якому встановлюється строк для усунення виявлених порушень та помилок.
Копія наказу направляється до виконання державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіву, приватному нотаріусу для врахування пропозицій комісії впродовж п`яти робочих днів з дня ознайомлення з довідкою про результати проведеної перевірки та долучається до відповідного наряду державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, а також до реєстраційної справи приватного нотаріуса.
Пунктом 43 Порядку № 357/5 встановлено, що якщо порушення, виявлені під час проведеної перевірки, не усунуті у наданий для цього строк чи не можуть бути усунуті або якщо державною нотаріальною конторою, державним нотаріальним архівом, державним чи приватним нотаріусом ігноруються висновки за результатами перевірки чи не виконуються рішення, прийняті за її наслідками, Міністерство юстиції, територіальний орган Міністерства юстиції приймають рішення про застосування до цих осіб заходів реагування, передбачених чинним законодавством.
В свою чергу, у відповідності до статті 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України: 2) за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, його територіальних органів, у випадках: а) втрати громадянства України або виїзду за межі України на постійне проживання; б) винесення щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності; в) винесення ухвали про застосування щодо нотаріуса примусових заходів медичного характеру, що набрала законної сили; г) закриття кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав; д) винесення рішення суду, що набрало законної сили, про обмеження дієздатності особи, яка виконує обов`язки нотаріуса, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, оголошення її померлою; е) неодноразового порушення нотаріусом законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону, за умови що такі порушення встановлені рішенням суду; є) невідповідності нотаріуса займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає нотаріальній діяльності; ж) порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону; з) набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії; и) знищення чи втрати нотаріусом або з його вини архіву нотаріуса або окремих документів; і) неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України; 3) за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Нотаріальної палати України, у разі неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики.
Відповідно до пункту 3 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 р. № 923 основними завданнями Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату є вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
У відповідності до пункту 4 Положення Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає подання Мін`юсту, територіальних органів Мін`юсту, Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Процедура розгляду подання регламентована «Порядком внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату», затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 року №1904/5.
Згідно з пунктом 1 Порядку №1904/5 цей Порядок розроблений відповідно до статті 10 Закону України «Про нотаріат» з метою удосконалення процесу внесення Міністерством юстиції України (Мін`юст), територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляду Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1904/5, подання Мін`юсту, територіальних органів Міністерства юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату не пізніше сорока п`яти днів з дня встановлення підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, якщо інший строк не передбачено законом.
При цьому чинне законодавство не передбачає можливості зупиняти, продовжувати або поновлювати 45 денний строк на внесення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.
В даному випадку, з матеріалів стави вбачається, що подання стосовно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 винесене 22.10.2024 року. Натомість, зі змісту подання вбачається, що про існування підстав для порушення питання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса ОСОБА_1 відповідачу стало відомо 14.08.2024 року, коли до Управління надійшло доручення першого заступника Міністра юстиції України від 13.08.2024 року вих. №114246/3958-19.1.1-24/37.1.
Суд також бере до уваги той факт, який не заперечується сторонами, що перевірку, відносно позивача було проведено 06.09.2024 року, а її результати було оформлено лише 13.09.2024 року, шляхом складання довідки.
З аналізу положень пункту 2 Порядку №1904/5 суд робить висновок, що сорокап`ятиденний строк на внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю слід обраховувати не з моменту фіксації підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, а саме з моменту їх встановлення.
Визнаючи протиправним та скасовуючи рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 17.01.2025 №2 щодо анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 28.02.2001 за №3894 на ім`я ОСОБА_5 , наказу Міністерства юстиції України від 03.02.2025 №276/5 "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_5 », наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.02.2025 №193/13.4-06 "Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " суди надавши оцінку дорученню першого заступника Міністра юстиції України від 13.08.2024 року за вих. №114246/3958-19.1.1-24/37.1, зокрема зробили висновок, що таке доручення першого заступника Міністра юстиції України не може бути підставою для призначення перевірки позивача на підставі пункту 15 Порядку №357/5, оскільки заступник Міністра юстиції України не має повноважень видавати доручення на проведення позапланової перевірки в розумінні пункту 15 Порядку №357/5, що ставить під сумів правомірність проведеної перевірки в цілому.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначена норма Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
У вимірі конституційних гарантій (статті 3, 8 Основного закону) саме права людини визначають зміст і спрямованість діяльності держави в особі кожного її органу, а держава відповідає перед людиною за свою діяльність. З принципу «правової держави» (стаття 1 Конституції України) витікає вимога законності діяльності його адміністративних органів.
Саме тому на рівні Основного закону держави його сформульовано таким чином: органи державної влади й органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). У такий спосіб держава продемонструвала, що зацікавлена в законності та об`єктивній правильності адміністративних актів органів влади та ухвалюваних за результатами їх перевірки судових рішень.
На практиці це означає, що адміністративні органи, виконуючи завдання у віднесеній до їхнього відання сфері державного управління, не мають абсолютної чи то безмежної влади над особою, їх функції та повноваження мають чітко окреслені законом темпоральні, просторові, компетенційні та функціональні межі, алгоритмізовані у визначені законодавцем способи їх реалізації.
Як наслідок, будь-яка позапроцедурна, здійснювана без достатніх правових підстав, за межами повноважень та встановлених правових форм діяльність адміністративних органів, що незаконно позбавляє особу прав чи можливості їх реалізації, або обтяжує обов`язками чи відповідальністю, є нічим іншим, як адміністративним свавіллям і має визнаватися протиправною, а відповідні акти - недійсними.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправним подання, визнання протиправними дій Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №1755/13.4-06 від 05.09.2024 року та вимог про визнання протиправним та скасування наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №1889/13.4-06 від 26.09.2024, яким приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 зобов`язано вжити заходи щодо усунення виявлених у ході позапланової цільової перевірки порушень та помилок, про що письмово повідомити Центральний відділ з питань нотаріату Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суд зазначає наступне.
Як було встановлено судом, 06.09.2024 на підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.09.2024 №1755/13.4-06 «Про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 » проведено позапланову цільову перевірку організації нотаріальної діяльності, дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства приватного нотаріуса ОСОБА_1. в частині дотримання п. 7 глави 3 розділу І Порядку під час засвідчення справжності підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 №№234-235, а також засвідчення справжності підписів на копії акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 №№ 236-237.
13.09.2024 Комісією з питань нотаріату Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено довідку про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 під час засвідчення справжності підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 234-235, а також засвідчення справжності підписів засвідченої копії акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 №№ 236-237 за наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.09.2024 №1755/13.4-06.
За результатами проведеної перевірки встановлено, що під час засвідчення підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 234-235, акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 236-237 приватним нотаріусом ОСОБА_1. не дотримані вимоги чинного законодавства, а саме абз. 3 п. 7 глави 3 розділу І Порядку, оскільки при вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом ОСОБА_1. не здійснено перевірку фактів застосування санкцій відповідних видів, передбачених ст. 4 Закону України «Про санкції», рішення про застосування яких прийняте Радою національної безпеки і оборони України та ведено в дію указом Президента України, щодо підсанкційних фізичних та юридичних осіб, в інтересах яких діяли представники, що не узгоджується з вимогами ст. ст. 5, 46-1, п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема засвідчують справжність підпису на документах.
Пунктом 7 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин), при вчиненні нотаріальної дії нотаріус перевіряє факт застосовування санкцій відповідних видів, передбачених статтею 4 Закону України «Про санкції», рішення про застосування яких прийняте Радою національної безпеки і оборони України та введено в дію указом Президента України, до фізичних або юридичних осіб, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії.
У разі звернення фізичної або юридичної особи за вчиненням нотаріальної дії щодо розпорядження активами нотаріус перевіряє також факт застосування санкції у виді блокування активів до юридичних та/або фізичних осіб, що можуть прямо чи опосередковано впливати на фізичну або юридичну особу, яка звернулася за вчиненням такої нотаріальної дії.
У разі звернення за вчиненням нотаріальної дії представника фізичної або юридичної особи перевірка факту застосування санкцій відповідних видів, передбачених статтею 4 Закону України «Про санкції», здійснюється щодо фізичної або юридичної особи, в інтересах якої діє такий представник.
Перевірка факту застосування санкцій відповідних видів здійснюється за відомостями, що містяться у рішеннях Ради національної безпеки і оборони України, введених в дію Указами Президента України.
У разі встановлення факту застосування санкцій, передбачених статтею 4 Закону України «Про санкції», до фізичних або юридичних осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (юридичних та/або фізичних осіб, що можуть прямо чи опосередковано впливати на фізичну або юридичну особу, яка звернулася за вчиненням відповідної нотаріальної дії), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат», якщо вчинення нотаріальної дії призведе до порушення обмежень (заборон), установлених санкцією відповідного виду.
Нотаріус зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після звернення до нього відповідної особи повідомити територіальний орган Міністерства юстиції України про фізичну або юридичну особу, до якої застосовано санкції, якій було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, із зазначенням відомостей про: нотаріальну дію, вид санкції, а у разі застосування санкції у виді блокування активів - про актив, щодо якого звернулася така особа.
Термін «активи» вживаються в цьому Порядку у значенні, наведеному у Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
З аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріусу слід звертати увагу саме на вид нотаріальної дії та можливість її вчинення з огляду на вид застосованої санкції. Сам факт застосування санкції не дає підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
З аналізу положень статті 317 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності складається з трьох обов`язкових складових: права володіння, права користування та права розпоряджання майном.
Відповідно до пункту 1 частини 1 Закону України «Про санкції», видами санкцій згідно з цим Законом є блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Cуд робить висновок про те, що Закон України «Про санкції» обмежує лише право користування та розпорядження майном підсанкційної особи, право володіння згаданим законом не обмежується.
Судом встановлено, що указом Президента України від 23 грудня 2023 року № 850/2023 було введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБОУ) від 23 грудня 2023 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до даного рішення, ОСОБА_6 було віднесено до осіб, відносно яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) та терміном на десять років застосовано обмежувальні заходи відповідно до Закону України «Про санкції», зокрема у виді блокування активів ? тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що акт приймання-передачі частки у статутному капіталі є саме тим документом на підставі якого особа, до якої застосовано санкції у вигляді блокування активів, вчиняє розпорядження активами і відповідно порушує обмеження (заборону), установлену санкцією відповідного виду з огляду на наступне.
Статтею 78 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.
За своєю правовою природою засвідчення справжності підпису на документах є виключно підтвердженням того, що підпис зроблено певною особою, нотаріус не посвідчує факти, викладені у документі, що дає підстави вважати, що засвідчуючи підпис особи, нотаріусу не потрібно встановлювати факт належності їй майна.
Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 902/882/21 зазначила, що відчуження частки в статутному капіталі товариства має своєю метою припинення права власності на цю частку в особи, яка відчужує її, щоб певна інша особа (один учасник чи кілька учасників цього товариства або треті особи) набула право на цю частку.
Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі, зокрема до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. Відчуження відбувається на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 та постанові від 29 червня 2022 року у справі № 902/882/21).
У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 у справі №915/1299/18, постанові від 04.04.2024 року у справі №906/876/22).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Верховний Суд у постанові від 24.09.2024 року у справі №911/1041/19 (910/4281/23) зазначив, що оскільки акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 30.05.2016 року є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вказаний акт не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, а тому не може бути визнаний недійсним та скасованим з наведених позивачем підстав.
У постанові від 18.07.2023 року у справі №910/9159/21 Верховний Суд зазначає, що відповідно до обставин даної справи акт приймання-передачі нерухомого майна не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки зазначений акт укладений на виконання договору купівлі-продажу від 20.03.2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 року у справі №906/1336/19 зробила правовий висновок, що «відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування або іншого зобов`язального договору. Наслідком відчуження частки є набуття іншою стороною договору права на частку.
Учинення правочину з відчуження частки не має наслідком автоматичний перехід корпоративних прав від первісного власника до набувача. Договором може бути передбачено, що право власності на частку переходить до набувача з моменту підписання договору, однак для переходу володіння часткою є необхідним волевиявлення обох сторін щодо цього. Передання частки від учасника набувачу може бути, зокрема, кінцевим етапом виконання договору (наприклад, після сплати покупної ціни), що можливо значно пізніше від укладення зобов`язального договору. Відтак акт приймання-передачі частки є документом, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки. Для передання частки у статутному капіталі товариства положеннями Закону № 755-ІV передбачено нотаріальне засвідчення справжності підписів сторін на акті приймання-передачі частки.
За загальним правилом частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті Цивільного кодексу України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки; до передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
Отже, як передання майна зазвичай розуміють надання набувачу можливості користування майном, здійснювати панування над ним, мати у своєму господарстві, володіти майном. Тому як передання частки у статутному капіталі товариства слід розуміти надання набувачу можливості здійснювати права учасника товариства.
За законодавством, яке діє після набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», більше не вимагається вказувати у статуті товариства склад учасників та розмір належних їм часток. Відповідно зміна учасників не потребує ні внесення змін до статуту, ні проведення загальних зборів учасників для внесення таких змін. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь усі учасники товариства (частина друга статті 21 Закону № 2275-VІІІ).
Натомість відповідно до частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; документ про сплату адміністративного збору; акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Справжність підписів на такому акті засвідчується нотаріально. У випадку, якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вихід з товариства, подається така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.
З моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі товариства за набувачем до нього переходить володіння часткою, набувач набуває статусу учасника товариства, що надає йому можливість реалізовувати права з частки, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто відомості Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). З цього ж моменту до набувача частки у статутному капіталі товариства переходить право власності на частку за договором, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.».
За результатами аналізу вищезазначеної практики Верховного Суду суд робить висновок, що якщо акт приймання-передачі, зокрема частки у статутному капіталі, укладено не як самостійний документ, а на виконання договору, то такий акт не є правочином та не породжує прав та обов`язків для сторін, які його уклали. Відповідно такий акт не може бути документом за допомогою якого відбувається розпорядження активами.
За результатами аналізу змісту вищезазначених актів, судами було встановлено, що акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 234-235, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 236-237 були укладені на виконання договору про розподіл майна подружжя від 15.11.2023 року, договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ТЕРМІНАЛ «АЗИМУТ» від 22.12.2023 року та договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутних капіталах товариств з обмеженою відповідальністю) від 05.12.2023 року, про що зазначено у тексті самих актів.
Таким чином, суд робить висновок про те, що акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 232-233, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 234-235, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 09.02.2024 за реєстровими №№ 236-237 не є правочином, отже не породжує прав та/або обов`язків, відповідно не може оцінюватись як такий, що призводить до розпорядження активами.
Отже суд робить висновок про те, що в діях позивача немає порушень чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про санкції», оскільки засвідчення справжності підписів на актах приймання-передачі часток у статутному капіталі не призвело до обходу санкцій у вигляді тимчасового позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Окремої уваги, на думку суду, заслуговує надання правової оцінки діям відповідача по обранню підстави для анулювання позивачу свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.
Суд зазначає, що у статті 12 Закону України «Про нотаріат» визначено вичерпний перелік підстав для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю. Зокрема такими підставами є:
неодноразове порушення нотаріусом законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону, за умови що такі порушення встановлені рішенням суду. Дана підстава закріплена підпунктом «е» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат»;
неодноразове порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України. Дана підстава міститься у підпункті «і» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат».
Натомість, виходячи з усталеної практики Верховного Суду, застосуванню підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», як підстави для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, повинно передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення нотаріусом, під час вчиненні нотаріальних дій, неодноразового порушення законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам. Тобто, повинно існувати судове рішення, яким буде встановлено, що нотаріусом, при вчиненні нотаріальних дій, неодноразово або грубо було порушено закон і що таке порушення закону призвело до завдання шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що встановлення фактів порушення чинного законодавства при вчинення нотаріальних дій, так само як і встановлення фактів наявності чи відсутності шкоди, завданої такими діями нотаріуса іншим особам не належить до компетенції Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі чи то Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України.
Так, у постанові від 04.05.2023 року у справі №320/5840/21 Верховний Суд наголошує, що у постановах Верховного Суду від 20 липня 2018 року у справі № 809/1649/17, від 18 березня 2020 року у справі № 826/3090/17, від 25 червня 2020 року у справі №2340/5084/18, від 5 жовтня 2020 року у справі №140/1382/19, від 11 березня 2021 року у справі №826/7176/17, від 10 серпня 2022 року у справі 520/5993/21 викладено правову позицію, відповідно до якої встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду.
Втім, аналіз змісту підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» дає підстави для висновку, що законодавець для застосування до нотаріуса стягнення, визначеного цією правовою нормою визначає дві передумови, а саме: 1) неодноразове порушення нотаріусом чинного законодавства або 2) грубе порушення закону.
Одночасно, завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій є обов`язковою ознакою, яка має бути встановлена органом, що вирішує питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, як у випадку вчинення нотаріусом неодноразового порушення чинного законодавства, так і у разі грубого порушення закону.
Досліджуючи питання правомірності оскаржуваних рішень, якими позивачці анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю та припинено нотаріальну діяльність, суди мають дослідити наявність факту вчинення позивачкою неодноразового порушення чинного законодавства та встановити, чи завдали такі порушення шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян.
Висновок щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах сформований у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №826/7176/17, від 29 квітня 2020 року у справі №817/800/17, від 10 серпня 2022 року у справі №520/5993/21, від 25 червня 2020 року №2340/5084/18, від 20 січня 2022 року у справі №826/3746/17, від 05 жовтня 2020 року №140/1382/19 та від 21 квітня 2021 року у справі №640/7645/20, на які покликаються відповідачі в обґрунтування підстави касаційного оскарження за пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Колегія суддів наголошувала, що для прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» повинні бути вчинені нотаріусом такі порушення, що у своїй сукупності є достатніми для застосування такого засобу реагування.
Крім цього, Верховний Суд наголошує, що у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №2340/5084/18, від 05 жовтня 2020 року у справі №140/1382/19, від 11 березня 2021 року у справі №826/7176/17 сформована правова позиція, відповідно до якої встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду.
Отже, застосуванню відповідачами правил підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» повинно передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення позивачкою, як нотаріусом, певних порушень під час безпосереднього здійснення нотаріальних дій.
Проте, відповідного судового рішення матеріали цієї справи не містять.
Також вказані рішення містять висновки Верховного Суду про те, що Законом України «Про нотаріат» не визначено повноважень Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі щодо перевірки законності вчинення нотаріальних дій нотаріусами і відповідно встановлення порушення чинного законодавства при вчинення нотаріальних дій, так само як і встановлення наявності чи відсутності шкоди, завданої такими діями нотаріуса іншим особам.
Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Встановивши відсутність завданої шкоди у результаті дій нотаріуса під час здійснення нею нотаріальної діяльності, які відповідачі кваліфікували як порушення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що підпункт «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» не є застосовним до позивачки.
За такого правового регулювання, предмета і підстав позову, а також встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи Верховний Суд уважає правильними та обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про часткове задоволення цього адміністративного позову, оскільки спірні рішення відповідачів є такими, що прийняті за відсутності правових підстав для цього.».
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 року у справі №320/5840/21.
Матеріали справи судових рішень, якими було б встановлено факти неодноразового порушення позивачем законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, під час вчинення нотаріальних дій, не містить, отже суд робить висновок про те, що відсутні підстави для анулювання позивачу свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «е» пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат».
Стосовно анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункт «і» пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат», суд зазначає, що відповідач не довів, що в діях позивача наявне неодноразове чи взагалі будь-яке порушення Правил професійної етики нотаріусів України.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було обрано невірну підставу для анулювання позивачу свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, що є окремою підставою для визнання протиправними оскаржуваних актів індивідуальної дії.
Крім того, за результатами аналізу статті 49 Закону України «Про нотаріат» судом встановлено, що в даній статті міститься вичерпний перелік підстав для прийняття нотаріусом рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, до таких підстав належить: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників.
Оскільки судом встановлено, що, у випадку позивача, вчинення нотаріальної дії у вигляді засвідчення справжності підпису на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, не залежно від того чи належить така частка особі, до якої застосовано санкції на підставі Закону України «Про санкції», чи ні, не суперечить законодавству України, позивач не мала законних підстав для відмови у вчинені нотаріальних дій у вигляді засвідчення справжності підписів на актах приймання-передачі часток у статутних капіталах від 09.02.2024 за реєстровими №№232-233, 234-235, 236-237.
З урахуванням вищевикладеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не було порушено вимог пункту 7 глави 3 Порядку вчинення нотаріальної дії, оскільки остання здійснила відповідну перевірку, та встановивши відсутність заборони на вчинення такої нотаріальної дії, як засвідчення підпису, оскільки ця дія не є тотожною розпорядженню активами, здійснила відповідну нотаріальну дію.
Щодо порушення абзацу 6 пункту 7 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, суд зазначає, що відповідно до зазначеного абзацу нотаріус зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після звернення до нього відповідної особи повідомити територіальний орган Міністерства юстиції України про фізичну або юридичну особу, до якої застосовано санкції, якій було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, із зазначенням відомостей про: нотаріальну дію, вид санкції, а у разі застосування санкції у виді блокування активів - про актив, щодо якого звернулася така особа.
Вищезазначена норма Порядку визначає необхідність повідомлення територіальний орган Міністерства юстиції України лише виключно у разі відмови у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у останньої не виникав обов`язок повідомляти територіальний орган Міністерства юстиції України про факт звернення представників підсанкційних осіб.
Щодо вимоги про визнання протиправними та скасування наказів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2068/13.4-06 від 22.10.2024 року та № 2079/13.4-06 від 24.10.2024 року суд зазначає наступне.
Стаття 29-1 Закону України «Про нотаріат» встановлює підстави зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, зокрема у разі направлення територіальним органом до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.
У відповідності до пункту 4 Порядку №1904/5, до подання територіального органу Міністерства юстиції додаються копії документів про зупинення нотаріальної діяльності (щодо приватного нотаріуса).
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
В даному випадку, всі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у сумі 7 267,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1175 від 27.11.2024 року.
Оскільки в ході розгляду справи позивач відмовилася від однієї із заявлених позовних вимог, а в решті позовних вимог адміністративний позов задоволено у повному обсязі, то сума судового збору, яка сплачена позивачем підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі у розмірі 6056 грн., який є пропорційний кількості задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 243, 245-247, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу № 1755/13.4-06 від 05.09.2024 року.
Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26.09.2024 року.
Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2068/13.4-06 від 22.10.2024 року.
Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2079/13.4-06 від 24.10.2024 року.
Стягнути на користь Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 6056 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 24.10.2025 року.

Суддя С.І. Озерянська