Справа № 580/10663/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року справа № 580/10663/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.08.2025 № 21, щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати відповідача зарахувати період проживання ОСОБА_1 з 02.06.1990 року по 29.03.1993 рік в зоні посиленого радіоекологічного контролю та призначити і виплатити пенсію, зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з дати подачі заяви про призначення пенсії (з 18.08.2025 року).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в оскаржуваному рішенні відповідач не врахував наявне посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, та не повідомив її про інші докази щодо неврахування відповідного статусу позивача, про не сприяння у реалізації її прав на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 25 вересня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.10.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 02.06.1990 по 29.03.1993 згідно довідки № 338 від 14.08.2025, оскільки в довідці зазначено проживання без реєстрації. З огляду на вищезазначене, відповідач прийняв рішення від 26.08.2025 № 21 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (4 роки).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що постійно проживала або постійно працювала на території посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.12.1996.

18.08.2025 позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

26.08.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення № 21, яким відмовило у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (4 роки), зазначивши при цьому, що за результатами розгляду документів позивачки встановлено, що загальний страховий стаж становить 36 років 11 місяців 24 дні, якого достатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Тривалість проживання в зоні посиленого радіологічного контролю в с. Нагірна становить 24 роки 01 місяць 09 днів, станом на 01.01.1993 02 роки, 04 місяці, 06 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. До періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 02.06.1990 по 29.03.1993 згідно довідки № 338 від 14.08.2025, оскільки в довідці зазначено проживання без реєстрації.

Рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку позивачка вважає протиправним, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років) на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Аналіз вказаних положень Закону у своїй сукупності вказує на право осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю (за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років) на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку та обсягу страхового стажу, встановлених статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у максимальному обсязі - на 5 років.

Суд встановив, що відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (4 роки), зазначивши при цьому, що тривалість проживання в зоні посиленого радіологічного контролю в с. Нагірна становить 24 роки 01 місяць 09 днів, станом на 01.01.1993 02 роки, 04 місяці, 06 днів. До періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 02.06.1990 по 29.03.1993 згідно довідки № 338 від 14.08.2025, оскільки в довідці зазначено проживання без реєстрації.

Під час надання оцінки підставам спірного рішення суд зазначає таке.

Зразок Посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 № 501 (чинної станом на час видачі позивачці посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.12.1996) зміст якого передбачає, що пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993 . прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є особою, що постійно проживала або постійно працювала на території посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.12.1996 (категорія 4).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Суд врахував, що відповідно до довідки Виконавчого комітету Баштечківської сільської ради № 338 від 14.08.2025 позивачка проживала у період з 02.06.1990 до 29.03.1993 в с. Нагірна без реєстрації місця проживання. Довідка видана на підставі запису б/н із будинкової книги № 9, запису № 122 із будинкової книги № 12 для прописки громадян, що проживають на території Нагірнянської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

Крім того у свідоцтві про народження доньки позивачки - ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 від 23.07.1990, зазначено місце народження - с. Нагірна та орган видачі Нагірнянська сільська рада Жашківського району Черкаської області УРСР.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що матеріали справи підтверджують безпосереднє проживання позивачки в с. Нагірна у період з 02.06.1990 до 29.03.1993. Варто зазначити, що обставина відсутності реєстрації місця проживання у вказаний період не є визначальною у спірних правовідносинах, оскільки сукупність належних та достатніх доказів, що наявні у матеріалах справи підтверджують фактичне проживання позивачки у зазначений період.

Суд врахував висновки Верховного Суду висловлені у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 відповідно до яких, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 Про перелік населених пунктів віднесених до зони радіоактивного забруднення село Нагірна Уманського (Жашківського) району Черкаської області було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, позивачка станом на 01.01.1993 постійно проживала більш як 4 роки у зоні посиленого радіологічного контролю.

За таких обставин суд доходить висновку, що під час вирішення питання про призначення позивачці пенсії відповідач дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у позивачки права на зменшення пенсійного віку та обсягу страхового стажу, встановлених статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на 5 років.

З урахуванням зазначеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.08.2025 № 21 є протиправним.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зазначає, що пенсійний вік та обсяг страхового стажу, що необхідні позивачці для призначення пенсії за віком, з урахуванням ст. 55 Закону № 796-XII, складають 55 років та 27 років відповідно.

Суд врахував, що обсяг страхового стажу позивачки, який підтверджує відповідач, складає 36 років 11 місяців 24 днів.

При цьому достатнім є і вік позивачки 55 років 11 місяців 24 дні.

Враховуючі визначені ст. 26 Закону № 1058-IV у сукупності із ст.55 Закону № 796-XII підстави та умови призначення пенсії за віком, а також наявність у позивачки усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком вік та стаж, суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням органу Пенсійного фонду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (як орган, який прийняв протиправне рішення) зарахувати період проживання позивачки з 02.06.1990 до 29.03.1993 в зоні посиленого радіоекологічного контролю та прийняти рішення про призначення з 18.08.2025 (дня звернення за пенсією згідно ч. 1 ст. 45 Закону № 1058) позивачці пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.08.2025 № 21 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період проживання з 02.06.1990 до 29.03.1993 в зоні посиленого радіоекологічного контролю та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 18.08.2025 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36011, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 27.10.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК