Справа № 500/5076/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5076/25

27 жовтня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Волинець С.А., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.06.2025 №46 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 26.05.2025 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди, а саме: навчання з 01.09.1975 по 09.07.1976 згідно з атестатом №3137 від 09.07.1976, роботи в росії з 13.07.1976 по 17.02.1978 згідно з довідкою від 01.10.2019 №6670, з 17.10.1979 по 30.06.1980 згідно з довідкою від 18.09.2019 №0407/05/9110-19, роботи з 01.07.1986 по 01.12.1997, виплати допомоги по безробіттю з 02.03.1998 по 26.11.1998 згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.2000.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.06.2025 №46 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач не врахував до страхового стажу позивачки періоди роботи та навчання, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Позивачка вважає вказане рішення про відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачам відзиву на позовну заяву.

30.09.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що 26.05.2025 позивачка звернулася до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення №46 від 02.06.2025 про відмову у призначені пенсії за віком. Вік позивачки на момент звернення до пенсійного органу 65 років 08 днів. Страховий стаж позивачки відсутній.

До страхового стажу не зараховано: періоди роботи позивачки згідно записів дублікату трудової книжки від 29.08.2000 НОМЕР_1 , оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_2 ; період трудової діяльності в росії з 17.10.1979 по 30.06.1980 згідно довідки від 18.09.2019 №0407/05/9110-19, та періоди з 13.07.1976 по 17.02.1978 згідно довідки від 01.10.2019 №6670, оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_2 ; період навчання з 01.09.1975 по 09.07.1976 згідно атестату від 09.07.1976 №3137, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на даний час відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Враховуючи зазначене, на переконання відповідача, у пенсійного органу відсутні підстави для призначення позивачці пенсії за віком.

У встановлений судом строк, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відзиву на позовну заяву не подав, з клопотанням про продовження процесуального строку для його подання не звертався.

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічній відпустці головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.05.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.06.2025 №46 позивачці відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за віком. В оскаржуваному рішенні вказано, що страховий стаж позивачки відсутній. До страхового стажу не зараховано:

періоди роботи позивачки згідно записів дублікату трудової книжки від 29.08.2000 НОМЕР_1 , оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_2 ;

період трудової діяльності в росії з 17.10.1979 по 30.06.1980 згідно довідки від 18.09.2019 №0407/05/9110-19, та періоди з 13.07.1976 по 17.02.1978 згідно довідки від 01.10.2019 №6670, оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_2 ;

період навчання з 01.09.1975 по 09.07.1976 згідно атестату від 09.07.1976 № 3137, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) (стаття 1 Закону).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу (абзац 2 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17), оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Аналіз вищенаведених норм права дає змогу суду дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення стажу.

Для підтвердження свого страхового стажу позивачка подала відповідачам дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповнений 29.08.2000, у якому наведено записи, що стосуються її трудової діяльності:

Вказаний дублікат трудової книжки, заповнений на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке змінено на прізвище ОСОБА_4 . Причиною для внесення змін є свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , видане 16.12.1988.

Однак, відповідачем страховий стаж за записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано, оскільки не підтверджено зміну прізвища позивача ОСОБА_2 .

Аналогічно відповідачем у спірному рішенні не зараховано до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1975 по 09.07.1976 згідно з атестатом №3137, виданим 09.07.1976 Краснодарськитм технічним училищем на ім`я ОСОБА_5 , а також періоди трудової діяльності позивачки в росії згідно з архівною довідкою від 18.09.2019 №0407/05/9110-19 з 17.10.1979 по 30.06.1980, згідно з архівною довідкою від 01.10.2019 за №6670 з 13.07.1976 по 17.02.1978, через не підтвердження зміни прізвища позивача ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області, прізвище позивачки зазначено « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 10.11.1978, позивачка - ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Джубга, Туапсинського району, Краснодарського краю, республіки РРФСР. Її батьками є ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Актовий запис №36. (арк.справи 43), тобто дошлюбним прізвищем позивачки є « ОСОБА_8 ».

Відповідно до довідки Управління РАЦС Республіки Адигея (форма №5) від 12.04.2019 підтверджується факт реєстрації шлюбу, укладеного 02.03.1979 між ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , народженою ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивачкою). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини (позивачки) було змінено на ОСОБА_10 . Актовий запис №16.

Згідно з довідкою Управління РАЦС Краснодарського краю від 21.03.2019 зазначено, що актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у відділі РАЦС Краснодарського краю за період з 01.01.1978 по 31.12.1980 не був виявлений.

Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (ДРАЦС) щодо підтвердження дошлюбного прізвища за номером 0 від 10.01.2019, підтверджується факт реєстрації шлюбу, який укладено 01.11.1980 між ОСОБА_13 і ОСОБА_5 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на ОСОБА_14 . Відомості про це були внесені до актового запису під номером 326.

У вказаному витязі містяться відомості про актовий запис №349 від 20.06.1985 про розірвання цього шлюбу.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 20.06.1985 судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_13 , і ОСОБА_3 - розірвано. Після розірвання шлюбу присвоєно їй прізвище - ОСОБА_14 , актовий запис №349.

У подальшому позивачка, ОСОБА_3 , вступила в шлюб із ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_4 . Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 16.12.1988, актовий запис № 1777.

Як зазначено у свідоцтві про восьмирічну освіту серії НОМЕР_7 , виданого 14.06.1975 Апшеронською восьмирічною школою №13 Апшеронського району Краснодарського краю, ОСОБА_5 , 1960 року народження, закінчила цей навчальний заклад в 1975 році.

Відповідно до атестату про середню освіту серії НОМЕР_8 , виданого 24.06.1980, встановлено, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завершила повний курс вечірньої (змінної) середньої школи №1 у місті Туапсе, Краснодарського краю.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що порівняння зазначених актових записів та документів про освіту дає підстави вважати, що виявлені розбіжності у написанні прізвища позивачки не можуть слугувати причиною для неврахування певних періодів. Оскільки свідоцтвом про народження позивачки підтверджується її прізвище ОСОБА_8 . В подальшому прізвище позивачки змінювалось, а саме: після реєстрації шлюбу 02.03.1979 прізвище позивачки було змінено на ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу 01.11.1980 прізвище було змінено на ОСОБА_14 , та після реєстрації шлюбу 16.12.1988 прізвище було змінено на ОСОБА_4 .

Таким чином, твердження відповідача про відсутність підтвердження зміни прізвища позивачки ОСОБА_17 як підставу для виключення періодів трудової діяльності зі страхового стажу позивачки, суд вважає необґрунтованими. Оскільки вказані обставини спростовується свідоцтвом про народження позивачки, актовими записами про шлюби та їх розірвання, а також наступний шлюб, після якого позивачка має прізвище ОСОБА_4 .

Отже, за викладених обставин судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не надано належної оцінки заяві позивачки про призначення пенсії та доданими до них документам.

Суд також зазначає, що пенсійним органом не надавалось жодної оцінки безпосередньо періодам роботи та навчання позивачки. Натомість, відповідач обмежився лише зазначенням про порушення в оформленні поданих позивачкою документів.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.06.2025 №46 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частини третьої-четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з урахуванням обставин цієї справи та враховуючи ненадання відповідачем належної оцінки заяві та документам позивачки, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки від 26.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Оскільки відповідачем при перевірці документів позивачки не було надано належну оцінку її періодам роботи та навчання, що мають бути зараховані до страхового стажу позивачки, то вимоги про зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивачки є передчасними та питання щодо зарахування спірних періодів до страхового стажу позивачки має вирішуватися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області при повторному розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії позивачці, суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області ще не розглянуто заяву позивачки від 26.05.2025 про призначення пенсії повторно та, як наслідок, не прийнято відповідне рішення, відтак спору щодо нарахування та виплати пенсії станом на час розгляду справи немає, а тому в задоволенні цієї вимоги, з огляду на її передчасність, слід відмовити.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору у повному обсязі в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.06.2025 №46 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.