Справа № 460/10306/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2025 року м. Рівне №460/10306/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1

доОСОБА_1
про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту позивач) до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) про стягнення завданої державі шкоди в розмірі 52675,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в ході службового розслідування виявлено факт переплати відповідачу грошового забезпечення за період з 22.06.2024 по 22.07.2024 у сумі 52675,24 грн. Вказану переплату відповідач добровільно не повернув, а тому позивач звернувся до суду щодо її стягнення.

Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3 від 03.01.2024 солдат ОСОБА_1 призначений стрільцем-снайпером 2-го штурмового відділення 1-го штурмового взводу 1-ї штурмової роти 1-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 03.01.2024, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2024 № 3.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 № 7, вважати таким, що прибув до району виконання бойових завдань, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 № 7.

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 № 38, Вважати такими, що вибули: У лікувальні заклади: У державну установу « ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 : з 07.02.2024: солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 2-го штурмового відділення 1-го штурмового взводу 1-ї штурмової роти 1-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 № 38.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 № 54 відповідача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23.02.2024 у зв`язку із перебуванням на тривалому лікуванні, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 № 54.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2024 № 214 солдату ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , припинити виплату грошового забезпечення з 23.07.2024 у зв`язку із перебуванням на лікуванні понад 4 (чотирьох) місяців із дня вибуття з військової частини НОМЕР_1 , відповідно до п. 9 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2024 № 214.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2025 № 116 відповідач вважається таким, що своєчасно не повернувся із стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2025 № 116.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2025 № 2185 призначено службове розслідування відносно солдата ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2025 № 2185.

Відповідно до Акту службового розслідування від 05.05.2025, було установлено наступне: що солдат ОСОБА_1 07.02.2024 року вибув на лікування, де знаходився на лікуванні у різних лікувальних закладах до 21.06.2025, а вже 22.06.2024 зобов`язаний був повернутися на військову службу, та із 22.06.2024 відсутній був на військовій службі 26 календарних днів, у період з 17.10.2024 по 12.11.2024, без поважних причин та дозволу командирів.

В ході службового розслідування стало відомо про переплату грошового забезпечення та премії солдату ОСОБА_1 , за період з 22.06.2024 по 22.07.2024, у розмірі 52 675 (п`ятдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп., що підтверджується актом службового розслідування від 05.05.2025, витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2025 № 1479.

Відповідно до Довідки-розрахунку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення від 01.05.2025 № 1776/6/1044, солдату ОСОБА_1 за період з 22.06.2024 по 22.07.2024нараховано та виплачено грошового забезпечення в сумі 52675,24 грн.

З метою позасудового врегулювання і погашення у добровільному порядку відповідачем суми переплати, на адресу відповідача була направлена вимога, що підтверджується квитанцією відділення зв`язку Укрпошта,

Відповідач у добровільному порядку кошти не відшкодовав.

Позивач вважає, що вказані кошти відповідачем отримані незаконно і вони підлягають стягненню як завдану шкоду державі в особі позивача, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232 здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 2019 року №548-XIV (далі - Статут №548-XIV).

За змістом ст. 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю, ввести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 26, 27 Статуту №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі №160-IX (далі - Закон №160-ІX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ст. 1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Так, за матеріалами службового розслідування підтверджено, що відповідачу нараховано та виплачено грошового забезпечення у сумі 52675,24 грн за період з 22.06.2024 по 22.07.2024, які повинні бути відшкодовані ним як завдана шкода державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст. 10 Закону №160-IX).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 160-ІX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

На день подачі даного позову відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 60821,53грн, з огляду на що вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи відсутність у позивача заходів, передбачених ч. 2 ст. 139 КАС України, судовий збір на його користь стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення завданої державі шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість завданої державі шкоди у розмірі 52675,24 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складений 27.10.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО