Справа № 620/548/25
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/548/25 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Ольшевської Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство «Ніжинський жиркомбінат» звернулося з позовом до суду, в якому просить визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 15 жовтня 2024 року №2045/Ж10/31-00-07-02-02-05 щодо збільшення суми грошового зобов`язання податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 385 013 грн та застосування штрафних санкцій в сумі 339 503,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки від 17.09.2024 №2183/Ж5/31-00-07-02-02/00373942, на підставі яких було винесено податкове повідомлення-рішення «Р» від 15 жовтня 2024 року №2045/Ж10/31-00-07-02-02-05 щодо збільшення суми грошового зобов`язання податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 385 013 грн та застосування штрафних санкцій в сумі 339 503,25 грн, є не об`єктивними, хибними та такими, що порушують норми діючого законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти позову та вказав, що податкове повідомлення-рішення є правомірним та винесене у відповідності до норм податкового законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт зазначає, що векселедавець не має можливості та не зобов`язаний отримувати відомості щодо обігу виданих векселів та передачі їх векселедержателем іншим особам. При цьому векселедержатель може використовувати простий вексель у розрахунках зі своїми контрагентами шляхом переводу власної заборгованості на векселедателя. У такому випадку припиняється право вимоги одного кредитора і виникає право вимоги в іншого кредитора. Отже, вексель може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним. Вексель як актив не втрачає своєї правової сили внаслідок ліквідації держателя та може і надалі використовуватися в обігу. Тому, у випадку відсутності даних про те, що прості векселі до ліквідації держателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» не були передані іншим сторонам (кредитору, індосату) та залишені в нього, заборгованість за такими векселями не може вважатись безнадійною кредиторською заборгованістю та обумовлювати обов`язок позивача включити її до валового доходу звітного періоду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82, підпункту 69.35-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI із змінами і доповненнями, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП від 17.07.2024 № 350/Ж1, проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ «НІЖИНСЬКИЙ ЖИРКОМБІНАТ з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2021 по 31.03.2024 та з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2021 по 31.03.2024 відповідно до затвердженого плану, за результатами якої складено акт перевірки від 17.09.2024 №2183/Ж5/31-00-07-02- 02/00373942.

На підставі висновків акту перевірки Центральним МУ ДПС по роботі з ВПП, зокрема, прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.10.2024 №2045/Ж10/31-00-07-02-02-25, яким збільшено податок на прибуток у сумі 1 358 013 грн та застосовано штрафну санкція у розмірі 339 503,25 грн.

Перевіркою повноти визначення задекларованих ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.10.2021 по 31.03.2024 встановлено його заниження на загальну суму 7 544 517,60 грн.

Кредиторська заборгованість у загальній сумі 7 544 517,60 грн. виникла за векселями виданими на адресу ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» ( ):

- вексель простий АА №2746829 на суму 314 397,60 грн строком за пред`явленням, виданий 01.06.2020;

- вексель простий АА №2746830 на суму 3 812 400,00 грн строком за пред`явленням, виданий 01.06.2020;

- вексель простий АА № 2746831 на суму 3 417 720,00 грн строком за пред`явленням, виданий 01.06.2020.

Передача векселів підтверджується Актами прийому-передачі векселів від 01.06.2020 року:

- вексель простий АА № 2746829 на суму 314 397,60 грн, припиняється зобов`язання за Договором поставки № 2510 від 25.10.2018;

- вексель простий АА № 2746830 на суму 3 812 400,00 грн, припиняється зобов`язання за Договором поставки № 2911 від 29.11.2018;

- вексель простий АА № 2746831 на суму 3 417 720,00 грн, припиняється зобов`язання за Договором поставки №2712 від 27.12.2018.

Державну реєстрацію припинення ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» () проведено 24.03.2021 за № 010050055 на виконання Ухвали Господарського суду Запорізької області від 18.03.2021 по справі № 908/2651/20 про банкрутство ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» (), якою: затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, банкрута ліквідовано; провадження у справі закрито.

Векселі прості АА № 2746829 на суму 314 397,60 грн, АА № 2746830 на суму 3 812 400,00 грн, АА № 2746831 на суму 3 417 720,00 грн до платежу не пред`явлено (строк 01.06.2021), провадження відносно господарських спорів про стягнення заборгованості за векселями за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні.

Обставини ліквідації ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» (код 40949294) та факт не пред`явлення векселя до платежу товариством не оспорюється.

Не погоджуючись з повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до контролюючого органу вищого рівня - Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 24.12.2024 року №38601/6/99-00 06-01-01-06 податкове повідомлення-рішення Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок, викладений у акті документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «НІЖИНСЬКИЙ ЖИРКОМБІНАТ» та прийняте податкове повідомлення-рішення 15.10.2024 №2183/Ж10/31-00-07-02-02-25 відповідають вимогам чинних нормативно - правових актів та є правомірним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 1 Закону України від 05.04.2001 № 2374-III «Про обіг векселів в Україні» (далі - Закон № 2374-III) законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів», цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України від 23.02.2006 № 3480-IV «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» (у діючий в період взаємовідносин редакції, далі - Закон № 3480-IV), векселем є цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом (частина третя статті 14 Закону № 3480-IV).

Відповідно до статті 4 Закону № 2374-III видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, визначається шляхом момент порушення коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Статтею 44 ПК України встановлено вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Зокрема, згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 2 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність.

Згідно із вимогами частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із пунктом 1 статті 11 Закону № 996-XIV підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на основі даних бухгалтерського обліку.

Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності (частина 2 статті 6 Закону № 996-XIV).

Пунктом 8 розділу ІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, (далі - НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»), у звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності (пункт 3 розділу ІІІ НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

При цьому, одним із основних принципів, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність, є принцип повного висвітлення, який передбачає, що фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі (стаття 4 Закону № 996-XIV, абзац 7 пункту 6 Розділу III НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

Відповідно до статті 1 № 996-XIV, зобов`язання це заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Згідно пункту 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306 (зі змінами та доповненнями, далі - НП(С)БО 11 «Зобов`язання»), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Аналогічно, в пункті 15 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (зі змінами та доповненнями, далі - НП(С)БО 15 «Дохід»), доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до пункту 7 НП(С)БО 15 «Дохід» - дохід від списання кредиторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів товариства.

Відповідно до пункту 137.4 статті 137 ПК України, податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік, а її показники розраховуються наростаючим підсумком.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки векселі від 01.06.2020 строком «за пред`явленням», які ПрАТ «НІЖИНСЬКИЙ ЖИРКОМБІНАТ» видав ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» (код 40949294), у передбачений статтями 23, 33 та 38 Уніфікованого закону строк їх пред`явлення для платежу (01.06.2021) не було пред`явлено трасату жодною особою, є всі підстави вважати відсутнім індосамент по них. Як наслідок, останнім та єдиним векселедержателем було ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ», що припинено в березні 2021 року.

У відповідності до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За нормою статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно із частиною 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Враховуючи наведене, наявність чинного судового рішення про ліквідацію банкрута ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» (код за ) та проведення державної реєстрації його припинення, суд першої інстанції вважає достатньою підставою для відображення в бухгалтерському обліку ПрАТ «НІЖИНСЬКИЙ ЖИРКОМБІНАТ» операції з припинення зобов`язання перед цим контрагентом за датою державної реєстрації його припинення.

Колегія суддів звертає увагу, що відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються «Уніфікованим законом про переказний та простий векселі», що ратифікований Законом України від 06 липня 1999 року № 826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», Цивільним кодексом України, Законами України від 23 лютого 2006 року № 3480-IV «Про цінні папери та фондовий ринок» та від 05 квітня 2001 року № 2374-III «Про обіг векселів в Україні».

Згідно ст. 14 Уніфікованого закону простий або акцептований переказний вексель строком платежу «за пред`явленням» підлягає оплаті в день його належного пред`явлення до платежу.

Держатель такого векселя повинен пред`явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк. Зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону)

У разі непред`явлення до платежу переказного векселя в установлені строки його держатель втрачає права за ним стосовно індосантів, векселедавця, а також інших зобов`язаних за векселем осіб, за винятком акцептанта, а при непред`явленні до платежу простого векселя - за винятком векселедавця (статті 53, 78, Уніфікованого закону). Такі самі наслідки настають, якщо вексель зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи пред`явлення не пред`явлено до платежу в день, коли він мав бути оплачений, або протягом двох наступних робочих днів (статті 38, 53, 78 Уніфікованого закону).

Згідно зі статтею 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Згідно зі статтею 78 Уніфікованого закону векселедавець простого векселя зобов`язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Відповідно до частини першої статті 70 Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Аналізуючи вищевикладені норми, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки видані ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» прості векселя, видані 01.06.2020, зі строком сплати до пред`явлення, не були пред`явлені до сплати протягом року, то строк платежу за ними настав 01.06.2021, і позовні вимоги до векселедавця повинні бути погашені із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу - 01.06.2021, тобто 01.06.2024.

Ця норма стосується не тільки векселедержателя, а всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

За правилами статей 11, 16 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Таким чином, вексель є інструментом комерційного кредиту, що виступає у вигляді відстрочення платежу за надані товари та послуги.

При цьому векселедавець не має можливості та не зобов`язаний отримувати відомості щодо обігу виданих векселів та передачі їх векселедержателем іншим особам.

Відповідно до статті 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов`язаних осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений, а також до настання строку платежу за таких умов: якщо мала місце повна або часткова відмова здійснити акцепт; у разі банкрутства трасата (незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні), або у разі припинення ним платежів, навіть якщо ця обставина не була встановлена судовим рішенням, або у разі безрезультатного звернення стягнення на його майно; у разі банкрутства трасанта за векселем, що не підлягає акцепту.

Наведені правові норми закріплюють право векселедержателя на дострокову реалізацію права вимоги за векселем за рахунок солідарно зобов`язаних осіб у разі, якщо до настання строку платежу відбудуться визначені Уніфікованим законом події, що унеможливлюють погашення такого векселя прямим боржником.

При цьому векселедержатель може використовувати простий вексель у розрахунках зі своїми контрагентами шляхом переводу власної заборгованості на векселедателя. У такому випадку припиняється право вимоги одного кредитора і виникає право вимоги в іншого кредитора.

Отже, вексель може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним. Вексель як актив не втрачає своєї правової сили внаслідок ліквідації держателя та може і надалі використовуватися в обігу.

Таким чином, у випадку відсутності даних про те, що прості векселі до ліквідації держателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» не були передані іншим сторонам (кредитору, індосату) та залишені в нього, заборгованість за такими векселями не може вважатись безнадійною кредиторською заборгованістю та обумовлювати обов`язок позивача включити її до валового доходу звітного періоду.

Планова виїзна документальна перевірка ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» здійснювалась за період з 01.10.2021 по 31.03.2024.

Оскільки строк пред`явлення позову за векселем закінчувався 01.06.2024, то у 2021 році неможливо було визнати заборгованість по векселю, виданому ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ» безнадійною та списати, крім того строк пред`явлення позову закінчувався за межами перевіряємого періоду.

Колегія суддів дійшла до висновку, що висновок суду першої інстанції про заниження ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» доходу на суму не нарахованого та невідображеного в бухгалтерському обліку доходу від списання кредиторської заборгованості за податковий (звітний) період - рік 2021 у розмірі 7 544 517,60 грн є помилковим.

ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» по закінченню строку пред`явлення векселю відобразило в бухгалтерському обліку списання кредиторської заборгованості за податковий (звітний) період 2 квартал 2024 року, задекларувало 15 листопада 2024 року податкові зобов`язання зі сплати податку на прибуток в декларації за 2 квартал 2024 року № та платіжною інструкцією №3585 від 14 листопада 2024 року сплатило задекларовані податкові зобов`язання в повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 липня 2018 у справі № 820/11646/13-а та від 21.10.2021 у справі № 280/6213/19.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що висновок, викладений у акті документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «НІЖИНСЬКИЙ ЖИРКОМБІНАТ» та прийняте податкове повідомлення-рішення 15.10.2024 №2183/Ж10/31-00-07-02-02-25 не відповідають вимогам чинних нормативно-правових актів, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 15 жовтня 2024 року №2045/Ж10/31-00-07-02-02-05.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» (16600, м. Ніжин, вул. Прилуцька, 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кощиця, 3, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 59495 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень) 80 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.10.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна