Справа № 520/3714/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 р.Справа № 520/3714/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Тітов О.М.) від 12.05.2025 року (повний текст складено 12.05.25 року) по справі № 520/3714/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.10.2024 №№ , , , , 0, 0; рішення від 07.10.2024 № 0; вимогу про сплату боргу від 07.10.2024 № 0.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у статусі фізичної особи-підприємця не допускала перевищення граничної суми для перебування на спрощеній системі оподаткування, за 2018 рік належним чином подала декларацію, складену на підставі даних Книги обліку доходів, протилежний висновок податкового органу ґрунтується на припущеннях, не підтверджених належними і допустимими доказами, а саме лише внутрішніми базами даних податкового органу, до яких вона не має доступу. Стверджує, що тривалість часу, що минув з дати встановленого порушення у 2018 році обмежила її у можливостях спростування цих припущень, а відповідач, маючи всю інформацію з 2019 року, діяв недобросовісно і нерозсудливо, не витребувавши жодних пояснень протягом 6 років; не надав можливості взяти участь у перевірці і зволікав із діями всупереч принципу розумних строків. Крім того, з посиланнями на практику ЄСПЛ, вважає, що з огляду на непропорційно значний розмір фінансових санкцій до неї мають застосовуватись положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В цьому контексті позивачка не була забезпечена належним рівнем процесуальних гарантій, зокрема: мала обмежені можливості для спростування даних, які виникли за межами її контролю, не була повідомлена про початок формування претензій протягом шести років, була позбавлена можливості надати документи або отримати інформацію від контрагентів у зв`язку з бойовими діями та об`єктивною втратою доказів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року по справі № 520/30677/24 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № 0; від 10.10.2024 № 0; вимогу про сплату боргу з єдиного соціального внеску від 07.10.2024 № 0; рішення про нарахування санкцій від 07.10.2024 № 0.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харків, вул. Г.Сковороди, 46 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) у сумі 12112,00 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн 00 коп.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харків, вул. Г.Сковороди, 46 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) у сумі 10000,00 (десять тисяч), 00 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що перевіркою вимог перебування на спрощеній системі оподаткування другої групи єдиного податку закріплених у п. 291.4 абзац 2 Податкового Кодексу України а саме перевищення обсягу доходу платниками єдиного податку другої групи 1500000,00 грн (в редакції Податкового Кодексу України, що діяла на момент вчинення), а саме аналізом ЦБД ДРФО було встановлено, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 сума коштів від здійснення господарської діяльності (ознака « 157»), що надійшла ПП-ФО ОСОБА_1 від Національної академії Національної Гвардії України (), Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , ДНВП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , Військова частина НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) становила 1585647,85 грн. З урахуванням зазначеного вважає, що позивач у дотримання вимог підпункту 1 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового Кодексу України з 01.01.2019 зобов`язана була перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка як фізична особа - підприємець була зареєстрована 09.08.1996, про що внесено запис № 0130586, з 21.10.2021 діяльність припинено. Основним видом діяльності була оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.31).

Наказом відповідача від 08.07.2024 № 2951-п призначено провести з 22.08.2024 документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки за період 01.01.2018-22.10.2021 (по ЄСВ за період з 01.01.2011 по 22.10.2021) у зв?язку з отриманням відомостей від державного реєстратора щодо припинення підприємницької діяльності платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . В наказі містяться посилання на підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 та на підпункт 69.35-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

За наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 22.10.2021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2011 по 22.10.2021 з питань повноти, своєчасності нарахування та сплати єдиного соціального внеску представниками відповідача було складено акт № 4114/2040-24-10-07/ НОМЕР_1 від 04.09.2024.

Актом зафіксовані порушення підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, заниження податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 401023,06 грн; п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2019, 2020, 2021 роки; п.п. 1 п. 293.4 ст. 293, п. 295.4 п. 295.7 ст. 295, пп. 296.5.1 , пп. 296.5.2 пп. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України у частині заниження податкових зобов`язань по єдиному податку до сплати в бюджет за 2018 рік на загальну суму 12847,18 грн; вимог пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 8 статті Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 № 449, а саме заниження сум ЄСВ на загальну суму 342840,95 грн; п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI , а саме несвоєчасне подання звіту з єдиного внеску за 2021 рік; пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1,183.2, 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187, підпункту а) пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 213240,90 грн; п.п.1.4 п.161 підрозділу 10 Перехідних положень та п.п.168.1.1 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України; заниження зобов?язання зі сплати військового збору із сум чистого оподатковуваного доходу всього на загальну суму 33418,59 грн; п. п. 16.1.5, п. п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в частині незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших

На підставі акту перевірки від 21.01.2019 № 167/20-40-13-06-08/ НОМЕР_7 Головним управлінням ДПС у Харківській області визначено такі суми грошових зобов?язань:

податковим повідомленням-рішенням № від 10.10.2024 - єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 12847,18 грн та фінансові санкції в розмірі 3211,80 грн;

податковим повідомленням-рішенням № від 10.10.2024 - податок на доходи фізичних осіб в розмірі 401023,06 грн та фінансові санкції в розмірі 52276,56 грн;

податковим повідомленням-рішенням № від 10.10.2024 - фінансові санкції в розмірі 1020 грн за неподання декларацій про майновий стан та доходи за 2019, 2020, 2021 роки;

податковим повідомленням-рішенням № від 10.10.2024 - податок на додану вартість в розмірі 213240,90 грн та фінансові санкції в розмірі 53310,23 грн;

податковим повідомленням-рішенням № 0 від 10.10.2024 - військовий збір в розмірі 33418,59 грн та фінансові санкції в розмірі 8354,65 грн;

податковим повідомленням-рішенням № 0 від 10.10.2024 - фінансові санкції за незабезпечення зберігання документів протягом встановленого строку;

вимогою про сплату боргу № 0 від 07.10.2024 - єдиний соціальний внесок в розмірі 342840,95 грн;

рішенням № 0 від 07.10.2024 - штрафні санкції на донараховані 342840,95 грн єдиного соціального внеску в розмірі 139688,42 грн.

Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідно до поданої позивачкою 06.02.2019 податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік її дохід склав 1442605,85 грн. Такий самий річний обсяг доходу відображено у Книзі обліку доходів ФО-П Белової, зареєстрованої податковим органом за №10504 та веденої з 05.01.2015 року.

Разом з тим, контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що аналізом ЦБД ДРФО було встановлено, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 сума коштів від здійснення господарської діяльності (ознака 157), що надійшла позивачці від Національної академії Національної Гвардії України (), Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ДНВП Об?єднання Комунар (), Військова частина НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) становила 1585647,85 грн. Таким самим методом представники відповідача визначили суми доходів позивачки за 2019 рік (1035237,5 грн), 2020 рік (362717,88 грн), 2021 рік (645129,00 грн). Висновок про обсяг доходу за 2018-2021 роки, зроблений органом владних повноважень на підставі даних, які вищезгадані контрагенти позивачки надавали у складі повідомлень за формою податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ, 4-ДФ), з ознакою 157 - дохід, виплачений самозайнятій особі. На запити контролюючого органу щодо документального підтвердження цих сум контрагенти з різних причин по суті не відповіли (детально викладено на стор. 8-17 акту перевірки), будь-яких інших доказів на підтвердження цієї інформації суду не представлено.

Оскільки встановлена на підставі податкової інформації сума доходу позивачки за 2018 рік (1585647,85 грн) перевищувала граничний розмір для платників єдиного податку 2 групи (1500000 грн), визначений пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час, який охоплений перевіркою), відповідач застосував наступні наслідки: нарахував на суму перевищення (85647,85 грн) єдиний податок за ставкою 15% за 2018 рік; до доходів наступних років нарахував усі податки в порядку і у розмірах як для фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування; зробив висновок про невиконання нею обов?язку подання загальної декларації про майновий стан та доходи у наступних роках.

Отже, єдиним порушенням, яке встановив податковий орган на підставі податкової інформації, є заниження річного доходу, відображеного позивачкою у поданій декларації за 2018 рік, із одночасним перевищенням граничного розміру доходу на 85647,85 грн. Усі подальші висновки акту перевірки і оспорювані акти суб?єкта владних повноважень ґрунтуються виключно на цьому факті, який відповідач вважає встановленим.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу, колегія суддів зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Глава 1 розділу XIV Податкового кодексу України регулює питання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1 500 000,00 гривень.

За приписами п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Підпунктом 1 підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Положеннями п. 299.10 та абз. 2 п. 299.11 ст. 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Отже, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом або реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що виявлення порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених Главою 1 розділу Податкового кодексу України можливе лише під час проведення перевірок.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийнятих контролюючим органом рішень, посилався, зокрема, на пропущення контролюючим органом строків на проведення перевірки та спливу строку зберігання документів позивачем.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначає, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39- 2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року.

Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX Перехідні положення ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України № 2260-IX від 12 травня 2022 року).

З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.

Також колегія суддів звертає увагу, що Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий суцільний мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.

Колегія суддів зазначає, що підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлює декілька самостійних підстав для проведення документальної позапланової перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Виникнення такого права є достатньою підставою для призначення і проведення перевірки, яке має бути реалізоване з обов`язковим дотриманням інших умов, встановлених ПК України, і обмежене виключно граничним строком, про який йдеться у статті 102 ПК України (з урахуванням особливостей у її застосуванні, встановлених у зв`язку із ковідними і воєнними змінами).

Застосовуючи такий висновок до спірних правовідносин, колегія суддів виходить з того, що після отримання даних від державного реєстратора про самостійне припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за власним бажанням у жовтні 2021 року у контролюючого органу виникло право на проведення документальної позапланової перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Оскільки ПК України не встановлює конкретного строку для прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а строки, встановлені ст. 102 ПК України зупинені у законному порядку, то відсутні підстави вважати, що ГУ ДПС втратило право на проведення перевірки.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 520/4882/23.

Таким чином, строки, передбачені ст. 102 ПК України, не застосовуються під час дії карантину та воєнного стану, у зв`язку з чим контролюючий орган не позбавлений можливості проводити перевірки за минулі періоди, якщо є підстави для таких перевірок.

Що стосується строків давності для зберігання документів платником податків, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених п. 44.1 ст. 44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 2555 днів для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до ст. 39 і 39-2 ПК України (п.п. 44.3.1 п. 44.3 ст. 44 ПК України); 1825 днів для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються, зокрема, фізичними особами підприємцями, у тому числі такими, що обрали спрощену систему оподаткування, щодо виплачених нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному п. 141.4 ст. 141 ПК України, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з п.п. 44.3.1 п. 44.3 ст. 44 ПК України (п.п. 44.3.2 п. 44.3 ст. 44 ПК України); 1095 днів для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 п. 44.3 ст. 44 ПК України (п.п. 44.3.3 п. 44.3 ст. 44 ПК України); 1095 днів для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи (п.п. 44.3.4 п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Отже, ст. 44 ПК України встановлено мінімальні строки зберігання документів та інформації, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів із збільшенням цього строку при проведенні процедури оскарження у разі визначення сум зобов`язань контролюючими органами.

З огляду на наведене, враховуючи зупинення перебігу строків, визначених ст. 102 ПК України, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача обов`язку зберігати документи за 2018-2021 роки.

Із матеріалів справи встановлено, що до проведення перевірки та під час проведення перевірки будь-які пояснення та первинні документи щодо здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не подавалися, з огляду на що колегія суддів доходить висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0 від 10.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовані фінансові санкції за незабезпечення зберігання документів протягом встановленого строку у розмірі 1020,00 грн.

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0 від 10.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовані фінансові санкції за незабезпечення зберігання документів протягом встановленого строку у розмірі 1020,00 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо висновків податкового органу, викладених в акті перевірки стосовно перевищення платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу, отриманого протягом податкового періоду, та невиконання обов`язку переходу на загальну систему оподаткування, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що перевищення платником єдиного податку обсягу доходу, отриманого протягом податкового періоду було встановлено податковим органом шляхом сумування показників доходу, виплаченого на користь ФОП ОСОБА_1 , відображених в розрахунках за формою 1-ДФ його контрагентів.

Відповідач, обґрунтовуючи нараховані під час перевірки доходи платника податків, отримані в 2018-2021 роках, посилався на те, що контролюючим органом було направлено запити до кожного контрагента позивача, зокрема за період 2018 року (період, коли на думку контролюючого органу виявлено перевищення обсягу доходу) стосовно отриманого ОСОБА_1 доходу, який був відображений в розрахунках за формою 1-ДФ, та отримані відповіді підтверджують виплату такого доходу на користь позивача.

За висновками відповідача, перевіркою вимог перебування на спрощеній системі оподаткування другої групи єдиного податку закріплених у п. 291.4 абзац 2 Податкового Кодексу України а саме перевищення обсягу доходу платниками єдиного податку другої групи 1500000,00 грн (в редакції Податкового Кодексу України, що діяла на момент вчинення), а саме аналізом ЦБД ДРФО було встановлено, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 сума коштів від здійснення господарської діяльності (ознака « 157»), що надійшла Позивачу ПП-ФО ОСОБА_1 від Національної академії Національної Гвардії України (), Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , Військова частина НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) становила 1 585 647,85 гривень.

На адресу вищезазначених контрагентів були направлені запити щодо підтвердження взаємовідносин з позивачем і за результатами листування інформація щодо факту та обсягу розрахунків з ПП-ФО ОСОБА_1 , відображена у податкових розрахунках за формами 1 ДФ (4ДФ), Національною академією Національної Гвардії України, Військовою частиною НОМЕР_5 , ДНВП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Військовою частиною НОМЕР_2 не була спростована.

Після надання відповіді контролюючому органу ІНФОРМАЦІЯ_2 (), Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , Військова частина НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) коригування податкових розрахунків стосовно нарахованих та виплачених доходів Позивачу за період з 2018 по 2021 роки, станом на 22.08.2024 не проводились, тобто за 2018 рік позивачу було нараховано та виплачено дохід у сумі 1 585 647,85 гривень за ознакою « 157- Дохід, виплачений самозайнятій особі».

На підставі цього, контролюючим органом зроблений висновок, що позивач у дотримання вимог підпункту 1 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового Кодексу України з 01.01.2019 зобов`язана була перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що паперове (документальне) підтвердження інформації щодо отриманих доходів платником податків ОСОБА_1 від контрагентів, до яких звертався контролюючий орган з запитами, надано не було, а висновки податкового органу ґрунтуються виключно на звітності контрагентів позивача, інші документи щодо здійснення господарської діяльності позивачем податковим органом не досліджувалися.

При цьому, відповідно до поданої позивачкою 06.02.2019 податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік її дохід склав 1442605,85 грн. та такий самий річний обсяг доходу відображено у Книзі обліку доходів ФО-П Белової, зареєстрованої податковим органом за №10504 та веденої з 05.01.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході судового розгляду встановлено, будь-яких документальних доказів, які можуть використовуватись під час проведення документальної перевірки, матеріали справи не містять.

При цьому, визначені показники сум доходу ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені належними та допустимими доказами, а висновки, зазначені в акті перевірки, самі по собі не можуть бути підставою для встановлення такого порушення як перевищення граничної суми доходу платника єдиного податку у відповідний період.

Колегія суддів вважає, що встановлення податковим органом перевищення платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу виключно із даних податкової звітності її контрагентів, без підтвердження первинними документами не можуть свідчити про наявність такого порушення.

Податковим органом в ході перевірки було безпідставно надано перевагу звітності контрагентів позивача над задекларованим позивачем обсягу доходів, тобто документам, які мають однакову юридичну силу та достовірність.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727 (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок № 727), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745, ставляться вимоги щодо акту документальної перевірки, складеного за результатами податкової перевірки.

Зокрема, відповідно до пунктів 3-5 Розділу ІІ Порядку № 727 акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Таким чином, з огляду на відсутність посилання на первинні документи, необґрунтованості висновків контролюючого органу, які були зроблені на підставі відомостей, що містяться в Інформаційних базах даних ІКС "Податковий блок" та не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідачем належним чином не доведено перевищення допустимого ліміту доходу фізичної особи-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування другої групи.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не доведеності порушення правил перебування підприємця на спрощеній системі оподаткування відповідно до п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України фізичною особою платником податків ОСОБА_1 .

Отже, нарахування позивачу грошових зобов`язань на підставі податкових повідомлень-рішень, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті за результатами перевірки ГУ ДПС у Харківській області є протиправними та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів частково погоджується із загальними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № ; від 10.10.2024 № 0; вимоги про сплату боргу з єдиного соціального внеску від 07.10.2024 № 0 та рішення про нарахування санкцій від 07.10.2024 № 0, а в іншій частині колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0 від 10.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовані фінансові санкції за незабезпечення зберігання документів протягом встановленого строку у розмірі 1020,00 грн, з прийняттям в цій частині нового судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Доводів щодо розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 року по справі № 520/3714/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0 від 10.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовані фінансові санкції за незабезпечення зберігання документів протягом встановленого строку у розмірі 1020,00 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 року по справі № 520/3714/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 27.10.2025 року