Справа № 640/15828/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2019 року Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі - відповідач, апелянт), яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін № 19 від 22 липня 2019 року, прийняте т.в.о. заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві Карауловим В.Д.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем перевищено повноваження щодо проведення перевірки позивача, а також обрано невірний спосіб здійснення перевірки. Крім того позивач вважає, що відповідач не мав права на оформлення результатів заходу державного нагляду, оскільки органом державного нагляду не затверджено та не опубліковано уніфіковану форму акта перевірки.

На думку позивача, відповідачем не підтверджено, що ціни підприємства є економічно необґрунтованими. Крім того, позивач зазначив, що висновки відповідача ґрунтувались на рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2018 року, що ухвалене у справі № 826/8441/17, однак на дату ухвалення спірного рішення постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року у зазначеній справі, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2018 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасовані.

Позивач вважає, що посилання відповідача про надлишкове нарахування коштів мешканцям Солом`янського району міста Києва не відповідають дійсності; витрати на види робіт, що здійснюються КП «ШЕУ» не включено до тарифу на утримання будинків та прибудинкових територій; факт отримання позивачем необґрунтованої виручки та її розмір відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» відповідачем не встановлений.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року задоволено адміністративний позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін № 19 від 22 липня 2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві подано апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та від 30 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

26 серпня 2025 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити у мотивувальній частині, виходячи з наступного.

Відповідно до фактичних обставин справи, начальником відділу контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві проведено планову перевірку Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6, ) стосовно дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, за результатами якої складено Акт № 1423-10 від 05 квітня 2019 року.

На підставі Акту перевірки відповідачем видано Припис від 11 квітня 2019 №385, яким, керуючись статтею 18 частиною 1 пунктом 7 Закону України «Про ціни та ціноутворення», статтею 7 частиною 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вимагалось усунути виявлені порушення протягом строку, встановленого у приписі.

24 липня 2019 на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" надійшло Рішення Головного управління Держпроспожислужби в м. Києві про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 22 липня 2019 № 19, відповідно до якого з посиланням на статтю 18 частину 1 пункт 6 та статтю 20 частину 1 пункт 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI, до позивача застосовано штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 682 593,86 грн.

Рішення № 19 мотивовано тим, що матеріалами планової перевірки, проведеної начальником відділу контролю за регульованими цінами встановлено порушення керуючою компанією порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За змістом Рішення №19 відповідачем також зазначено, що керуючою компанією в період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року порушувалися вимоги щодо формування та застосування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що зафіксовано в акті перевірки; всього мешканцям Солом`янського району м. Києва за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 22 липня 2018 року по 31 березня 2019 року надлишково нараховано суму у розмірі 682 593,86 грн, чим порушено вимоги пункту 7 Порядку формування тарифів, статті 12 частини 2 Закону України «Про ціни та ціноутворення», за що передбачена відповідальність згідно статті 20 частини 1 пункту 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду, їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф.

Згідно із статтею 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до статті 20 частини 1 пункту 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI) до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Так, винесенню оскаржуваного Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін № 19 від 22 липня 2019 року передувала планова перевірка Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва".

На підставі Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2019 рік, 12 березня 2019 року позивачу було вручене повідомлення від 15 лютого 2019 року № 98 про проведення планової перевірки суб`єкта господарювання на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на предмет дотримання вимог законодавства з 25 березня 2019 року по 05 квітня 2019 року.

Відповідачем видано наказ від 15 березня 2019 року № 1423 «Про проведення планового заходу (перевірки)» та направлення про проведення заходу від 15 березня 2019 року № 1182. У зазначеному направленні вказано про те, що відбудеться планова перевірка на підставі Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на 2019 рік.

Предметом здійснення заходу є дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, законодавства про захист прав споживачів (з проведенням відеофіксації).

Копію направлення про проведення заходу від 15 березня 2019 року № 1182 отримано позивачем, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції від 25 березня 2019 року № 38/1083.

За результатами проведеної планової перевірки було складено Акт №1423-10 перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 05 квітня 2019 року.

Відповідно до змісту Акту спірної перевірки, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року порушено вимоги щодо формування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: за послугу прибирання прибудинкової території, власникам квартир, мешканцям будинків Солом`янського району м. Києва, приведена прибудинкова площа яких складає 354 887,02 м2 з 1 675 166,46 м2. По складовій тарифу «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження» за період 01 січня 2016 року по 31 червня 2017 року по 949 житловим будинкам виявлено часткове неосвоєння коштів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 12 Закону № 5007-VI державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах, зокрема, регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 1875-IV комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) є одним із видів житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням.

Частиною другою статті 14 Закону № 1875-IV ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону № 1875-IV державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах, зокрема, відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно з частиною другою статті статі 31 Закону № 1875-IV виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Отже, здійснення розрахунків витрат покладено саме на виконавців/виробників. В свою ж чергу, до компетенції центральних органів виконавчої влади, національної комісії, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органів місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом, віднесено встановлення та затвердження даних цін/тарифів.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем процедури проведення спірної перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту перевірки не за уніфікованою формою, оскільки порушення, зафіксовані у ньому, покладені в основу оскаржуваного Рішення №19.

За доводами апелянта, позивач допустив посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу і тим самим втратив право на оскарження процедурних порушень щодо її призначення та проведення. Крім того, невикористання суб`єктом господарювання свого права на недопуск до проведення державного нагляду (контролю) заходу, надає право суду досліджувати, в першу чергу, виявлені в процесі перевірки порушення. У випадку допущення до перевірки посадових осіб відповідача, перевірці підлягають обставини встановлених порушень, а не підстави для проведення такої перевірки. Враховуючи, що допуск до проведення планової перевірки відбувся, надалі предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених контролюючим органом порушень законодавства.

Наведені доводи Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві судова колегія відхиляє за наступних підстав.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У розвиток зазначеного підходу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Отже, процедурним порушенням порядку проведення перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

Судом першої інстанції встановлено, що в порушення статті 4 частини 4 абзацу 3, статті 7 частини 3 абзацу 11 Закону України № 877-V у направленні невірно зазначений один з його обов`язкових реквізитів - предмет здійснення заходу, а також у ньому не зазначений перелік питань залежно від цілей заходу та ступеня ризику, щодо яких повинна здійснюватися перевірка підприємства, що є порушенням статті 5 частини 2 абзацу 9 Закону України № 877-V. Посилання відповідача на те, що у направленні зазначено питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), а саме: «дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, законодавства про захист прав споживачів», суд визнав безпідставним, оскільки у направленні це формулювання стосується такого реквізиту як «предмет здійснення заходу».

Також, зазначений відповідачем у направленні «предмет здійснення заходу» не відповідає нормі статті 4 частини 4 абзацу 3 Закону України № 877-V, якою встановлено, що предметом державного нагляду є вид господарської діяльності, який встановлюється виключно законами та не відповідає нормам статті 259 ГК України, оскільки у Національному класифікаторі України Класифікація видів економічної діяльності ДК009:2010, прийнятому та наданому чинності Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457 та у даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за пошуком коду позивача 39604270 відсутній такий вид діяльності як «дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, законодавства про захист прав споживачів».

З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, оскільки у направленні на проведення спірної перевірки достатньою мірою окреслено предмет перевірки та зазначено питання, що підлягали перевірці.

Позивач також наголошував на порушенні відповідачем статті 5 пункту 1 абзацу 4 Закону України № 877-V, оскільки останній мав право здійснити протягом 2019 року виключно один плановий захід щодо позивача, а одночасне проведення двох планових заходів в один і той же плановий період одним і тим же органом державного нагляду Законом України № 877-V не передбачено.

Так, абзацом 9 статті 3 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципом неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №877-V у разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання.

Протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду не допускається (стаття 5 пункт 1 абзац 4 Закону України № 877-V).

Відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26 листопада 2018 року № 964 «Про затвердження річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік» та витягу з нього, згідно із пунктом 17033 якого, передбачено плановий захід щодо позивача на предмет дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Згідно наказу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві № 1423 від 15 березня 2019 року та направлення, предметом перевірки позивача були дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів.

Суд першої інстанції виснував, що Закон України № 877-V не уповноважує орган державного нагляду на здійснення двох різних планових заходів в різних сферах державного нагляду, з різним предметом в один і той же плановий період шляхом видання одного наказу та одного направлення, позаяк протягом планового періоду допускається здійснення виключно одного планового заходу.

Досліджуючи наведені обставини судова колегія не встановила одночасного проведення відповідачем двох планових заходів в один і той же плановий період. При цьому, предмет перевірки згідно наказу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві № 1423 від 15 березня 2019 року відповідає предмету Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік.

Щодо оформлення результатів спірної перевірки шляхом складення акту не за уніфікованою формою, судова колегія враховує, що частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону № 877-V законодавець закріпив обов`язок посадових осіб органів державного нагляду (контролю) при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Частиною другою статті 5 Закону № 877-V, серед іншого, визначено, що уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Як установлено судом, на час проведення спірної перевірки форми уніфікованого акту, затвердженого для органів Держпродспоживслужби не існувало.

Разом із тим, відповідачем було використано форму акту, затверджену наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №965 від 14 серпня 2013 року «Про затвердження уніфікованої форми акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін» та оформлено результати перевірки актом перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) від 10 лютого 2020 року №359.

Суд зауважує, що стаття 10 Закону № 877-V, серед іншого, передбачає право суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема, органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Проте, в спірному випадку позивач не скористався правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у зв`язку з відсутністю затвердженої уніфікованої форми акта.

Варто зазначити, що наведене правове питання вже було предметом дослідження Верховним Судом у справах №804/3193/17 (постанова від 30 січня 2020 року), №808/3059/17 (постанова від 13 лютого 2020 року) та №820/4753/17 (постанова від 19 серпня 2021 року), № №440/4748/1 (постанова від 26 серпня 2021 року) і за наслідками їх розгляду Суд сформував правову позицію, яка полягає у тому, що відсутність затвердженої уніфікованої форми акта не може бути підставою для обмеження контролюючого органу у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень. Водночас, це є підставою для недопуску посадових осіб до перевірки, а не для скасування прийнятих за наслідками її проведення рішень органу державного нагляду (контролю).

Тож ураховуючи, що позивач допустив посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві до проведення перевірки, то складений за її результатами припис про усунення виявлених порушень не може бути скасований лише з підстав використання не уніфікованої форми акта.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 640/22075/19 Суд зазначив про те, що відповідач, оформлюючи результати перевірки, використав уніфіковану форму акта, затверджену наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14 серпня 2013 року №965, який на момент проведення перевірки був чинним, що, в свою чергу, не позбавляло права посадових осіб відповідача на його застосування під час здійснення такого заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відтак, з урахуванням того, що наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14 серпня 2013 року №965, яким затверджена уніфікована форма акта, використана ГУ Держпродспоживслужби при оформленні результатів планової перевірки, станом на момент її проведення був чинним, то це не позбавляло права посадових осіб відповідача на його застосування під здійснення такого заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно висновки суду першої інстанції в даній частині не є спроможними.

Щодо запиту про надання інформації від 25 березня 2019 року, судова колегія враховує наступне.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про ціни і ціноутворення" уповноважені органи мають право:

1) проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;

2) одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;

3) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;

4) робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;

5) вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Отже, перевіряючий під час перевірки має право як усно, так і письмово надавати вимоги суб`єктам господарювання щодо надання документів необхідних для здійснення такого заходу державного нагляду (контролю).

Як вбачається з матеріалів справи, направлення на проведення перевірки від 15 березня 2019 року № 1182 містить перелік посадових осіб, які мали право брати участь у здійсненні планового заходу, зокрема, головний спеціаліст відділу контролю за регульованими цінами Бондаренко І.О.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що головний спеціаліст відділу контролю за регульованими цінами Бондаренко І.О. мав право подавати запит про надання інформації від 25 березня 2019 року.

Відповідно до статті 11 Закону № 877, суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Апелянт наголошує на тому, що законодавством не передбачено обов`язкових критеріїв щодо форми, змісту такої вимоги, однак регламентовано обов`язок суб`єкта господарювання надавати документи, що можуть підтверджувати порушення вимог законодавства, а також довідки, відомості, матеріали.

Таким чином, надання суб`єктом господарювання документів на вимогу контролюючого органу є реалізацією статті 18 Закону України "Про ціни і ціноутворення" та ст.ст. 8, 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Колегія суддів також враховує, що на виконання вимог запиту від 25 березня 2019 року позивач надавав запитувані документи без зауважень до оформлення документа, зокрема його реквізитів.

Отже, форма запиту від 25 березня 2019 року, яка за твердженнями позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, не може бути підставою для скасування Рішення №19, зважаючи також на те, що вимоги цього запиту були виконані самим позивачем та відповідачу для проведення перевірки надані запитувані документи.

З урахуванням означеного, судова колегія не погоджує висновок суду першої інстанції про недопустимість запиту від 25 березня 2019 року, як доказу.

Щодо підписання акту перевірки, колегія суддів врахувала наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону № 877-V на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 877-V у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Як вбачається із направлення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про проведення заходу № 1182 від 15 березня 2019 року, таким визначено перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні перевірки у складі п`яти осіб: начальника відділу контролю за регульованими цінами Курочки Д.Л., заступника начальника відділу контролю за регульованими цінами Вакули О.А. , головного спеціаліста відділу контролю за регульованими цінами Бондаренко І.О., головного спеціаліста відділу контролю за регульованими цінами Кривенда О.П., головного спеціаліста відділу контролю за регульованими цінами Ведяшкіна В.В.

Відповідно до Журналу реєстрації перевірок, відповідач приступив до перевірки у складі 1 особи - головного спеціаліста відділу контролю за регульованими цінами Бондаренко І.О.

Апелянт наголошує на тому, що нормами законодавства не визначено обов`язку для складання акту перевірки, а також безпосередньо приймати участь у перевірці усіма особами, що визначені в розпорядчих документах.

Частина 6 статті 7 Закону № 877-V визначає обов`язок щодо підписання акту посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які безпосередньо здійснювали захід, а не будь-якими іншими посадовими особами державного органу. У законі вказано про осіб, які беруть участь, а не осіб, які зобов`язані взяти участь.

З аналізу змісту даної правової норми не вбачається імперативних зобов`язань або обмежень, окрім тих що стосуються недопущення її розширеного трактування. Також у частині 6 статті 7 Закону № 877, яка визначає вимоги до акту перевірки не міститься вимоги до підписання акту усіма особами, які зазначені в наказі або в направленні.

Апелянт також зазначає про те, що жодна норма законодавства не зобов`язує всіх осіб, перерахованих у розпорядчих документах посадових осіб органу державного нагляду здійснювати безпосередньо проведення перевірки. Поряд з цим, метою ведення журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) є лише реєстрація відповідних заходів, а не посадових осіб (перевіряючих),

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону № 877, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

З наведеного вбачається, що повноваженнями на підписання акту перевірки наділена саме посадова особа, яка здійснила відповідний захід перевірки. При цьому, інформація щодо посадових осіб, які мають право здійснювати конкретну перевірку, міститься в посвідченні (направленні), а інформація щодо посадових осіб, які здійснюють перевірку, відображається у акті перевірки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про порушення приписів статті 7 частини 6 абзацу 9 Закону України № 877-V та основних принципів державного нагляду, визначених нормою статті 3 Закону України № 877 (принципів об`єктивності, неупередженості, відкритості, прозорості здійснення державного нагляду (контролю), принципу здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом) при підписанні Акту спірної перевірки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до правових висновків, що викладені Верховним Судом у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення; певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Верховний Суд у цій постанові також наголосив, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 820/3914/17, від 29 листопада 2019 року у справі № 359/7194/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 806/1243/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 210/3268/15-а та від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.

Таким чином, у контексті встановлених обставин справи, а також з урахуванням вищевикладених положень законодавства та висновків Верховного Суду щодо їх застосування, колегія суддів констатує, що відповідач, оформлюючи за результатом спірної перевірки Акт №1423-10, не допустив суттєвих порушень процедури перевірки, прав і процесуальних гарантій позивача як суб`єкта такої перевірки, а також діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України.

Щодо суті виявлених порушень, судова колегія дослідила наступне.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/8093/19 від 06 грудня 2022 року залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року про визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін від 11 квітня 2019 № 385.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія враховує, що висновки Акту № 1423-10 від 05 квітня 2019 року слугували підставою винесення Припису від 11 квітня 2019 №385, яким вимагалось усунути виявлені порушення протягом строку, встановленого у приписі.

В свою чергу, наслідком зафіксованих у Акті № 1423-10 від 05 квітня 2019 року порушень стало прийняття відповідачем Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 22 липня 2019 № 19, відповідно до якого з посиланням на статтю 18 частину 1 пункт 6 та статтю 20 частину 1 пункт 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI, до позивача застосовано штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 682 593,86 грн.

Так, у межах справи № 640/8093/19 суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що оскаржуваний припис в цілому є необґрунтованим, що зумовлює необхідність визнання його протиправним та скасування у повному обсязі, а відповідачем не подано суду достатньо доказів на підтвердження правомірності винесеного ним оскаржуваного припису.

Зокрема, у межах справи № 640/8093/19 судами було спростовано висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог щодо формування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за послугу прибирання прибудинкової території власникам квартир, мешканцям Солом`янського району міста Києва, приведена прибудинкова площа яких складає 354 87, 02 кв.м. з 1 675 166, 46 кв.м. та часткове не освоєння коштів по складовій тарифу «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та заливної каналізації і технічних пристроїв та елементів зовнішнього упорядження», за період з 01 січня 2016 року по 31 червня 2017 року по 949 житловим будинкам.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін № 19 від 22 липня 2019 року, прийняте т.в.о. заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві Карауловим В.Д підлягає скасуванню, оскільки рішенням суду у справі № 640/8093/19 встановлено відсутність порушень в діях позивача щодо встановлення та застосування державних регульованих цін в цей період. Таким чином, як наслідок, твердження апелянта про надлишкове нарахування споживачам плату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є спростованими.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва", з мотивів, наведених у даній постанові.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що апелянт в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог, то таку слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року змінити у мотивувальній частині.

У іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан