Справа № 420/14209/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14209/25

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:29.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Херсонській області від 11 лютого 2025 року №21001-25-1 про відмову в призначенні субсидії, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, а саме: - стягнути з ГУПФ України на його ОСОБА_1 , користь коштів на відшкодування майнової та компенсацію моральної шкоди, розмір якої встановлює суд.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 17 жовтня 2024 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії, за результатом розгляду якої відповідач відмовив у призначенні житлової субсидії. Підставою відмови слугувала наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці.

Позивач вважав прийняту відмову протиправною, наголошуючи на тому обов`язок доведеності правомірності прийнятого рішення лежить на відповідачі як суб`єкті владних повноважень.

Також позивач зазначив, що він зазнав очевидної майнової та моральної шкоди, розмір якої повинен встановити суд.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що при опрацюванні заяви ОСОБА_1 від 17 жовтня 2024 року про призначення та надання житлової субсидії в порядку електронного обміну, проведеного відповідно до п.50-1 Положення №848, отримано інформацію, що у складі домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці.

Враховуючи зазначене, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 жовтня 2024 року, що опрацьовувалась за принципом екстериторіальності ГУПФ України в Харківській області прийнято рішення від 11 лютого 2025 року №21001-25-1 про відмову в призначенні житлової субсидії на підставі п.п.7 п.14 Положення по порядок призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива".

Крім того відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення майнової та моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Херсонській області №21001-25-1 від 11 лютого 2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні житлової субсидії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області:

- за результатами розгляду вищезазначеної заяви ГУПФ України в Харківській області прийнято рішення від 11 лютого 2025 року №21001-25-1, правильність якого перевірено ГУПФ України у Львівській області, про відмову в призначенні житлової субсидії на підставі пп.7 п.14 Положення №848. вказана обставина проігнорована та не прийнята судом першої інстанції до уваги, що ним жодного рішення відносно заяви позивача не приймалось, та жодних протиправних дій не вчинялось, а лише зроблено витяг рішення від 11 лютого 2025 року із бази даних Пенсійного фонду України. Проте, вищезазначена інформація судом першої інстанції інстанції проігнорована, не досліджена та не прийнята до уваги, що призвело до хибного висновку, а саме, скасування рішення від 11 лютого 2025 року №21001-25-1 ГУПФ України в Херсонській області, оскільки зазначене рішення прийнято ГУПФ України Харківській області та перевірено ГУПФ України у Львівській області. ГУПФ України в Херсонській області наголошує та звертає увагу суду апеляційної інстанції, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу/відповідачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача/ співвідповідачів;

- судом першої інстанції не в повній мірі досліджено матеріали, а саме щодо належного відповідача у справі, що є підставою для скасування рішення від 29 липня 2025 року. При опрацюванні заяви позивача від 17 жовтня 2024 року про призначення та надання житлової субсидії в порядку електронного обміну, проведеного відповідно до п.50-1 Положення №848, отримано інформацію, що у складі домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці. Враховуючи зазначене, відповідно до вказаної заяви, за експериментальним проектом, що опрацьовувалась за принципом екстериторіальності ГУПФ України Харківській області, прийнято рішення від 11 лютого 2025 року №21001-25-1 про відмову в призначенні житлової субсидії на підставі пп.7 п.14 Положення №848.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 :

- суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясовав обставини, а саме: компенсація моральної шкоди, пов`язана з украй суттєвим та очевидним порушенням основоположних прав і свобод позивача, підстави позитивного вирішення питання щодо відшкодування цілком очевидні: моральні страждання апріорі не можуть визнаватися незначними та несуттєвими. Отже, яку саме моральну шкоду завдано ОСОБА_1 відмовою в призначенні житлової субсидії, розмір якої встановлює суд. Яку саме майнову шкоду завдано ОСОБА_1 відмовою в призначенні житлової субсидії, розмір якої встановлює суд.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ГУПФ України в Херсонській області та ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 17 жовтня 2024 року звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення та надання житлової субсидії.

11 лютого 2025 року ГУПФ України прийнято рішення №21001-25-1 відмовлено у призначенні житлової субсидії з підстави "У складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв формально та всупереч п.4 Порядку №601 та п.56 Положення №848 не витребувано уточнюючу інформацію та не вжито всіх заходів для з`ясування обставин і перевірки даних щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.

До суду відповідачем також не надано жодних доказів на підтвердження наявності за особою складу домогосподарства або складу сім`ї члена домогосподарства відкритого виконавчого провадження щодо заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.

Суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову позивачу у призначенні житлової субсидії.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого ГУПФ України в Херсонській області рішення №21001-25-1 від 11 лютого 2025 року, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 сформував правову позицію, згідно якої, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Суд першої інстанції на підставі ч.5 ст. 242 КАС України враховував правовий висновок Верховного Суду та вважав, що позивачем не доведено які саме дії (рішення, бездіяльність) відповідача спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ЦК України, Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання надання житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (далі Положення №848).

Згідно п.п.3-5 Положення №848 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку

Право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Житлову субсидію призначають за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг і розміром обов`язкового відсотків платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2023 №601 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо удосконалення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі Порядок №601).

За змістом пункту першого Порядку №601 для призначення житлової субсидії за експериментальним проектом громадянин України, особа якого посвідчується паспортом громадянина України подає заяву про призначення та надання житлової субсидії за експериментальним проектом за формою згідно з додатком (далі спрощена заява).

Відповідно до п.3 Порядку №601 Пенсійний фонд України протягом строку дії експериментального проекту забезпечує передачу даних спрощених заяв з метою отримання протягом п`яти робочих днів відомостей про членів домогосподарства заявника та членів сімей осіб із складу домогосподарства заявника, необхідних для формування заяви про призначення та надання житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

Пунктом 4 Порядку №601 передбачено, що органи Пенсійного фонду України з метою встановлення права домогосподарства заявника на отримання житлової субсидії протягом 10 робочих днів перевіряють домогосподарства на їх відповідність вимогам, передбаченим Положенням, та формують заповнені заяву та декларацію за кожним домогосподарством.

За результатами розгляду спрощеної заяви та визначення розміру житлової субсидії орган Пенсійного фонду України приймає рішення про призначення житлової субсидії або про відмову в її призначенні.

Заявник має право оскаржити до суду рішення уповноваженого органу про відмову в призначенні житлової субсидії (п.64 Положення №848).

Відповідно пп.7 п.14 Положення №848 (чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які, за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці (крім осіб, заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів яких погашається частинами за рішенням суду, осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, осіб, які є алко-або наркозалежними, що підтверджується довідкою від лікаря, осіб, до яких застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від роботи (посади), осіб, до яких застосовуються запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення №21001-25-1 від 11 лютого 2025 року про відмову позивачу у призначенні житлової субсидії зазначено наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства особи, яка має заборгованість зі сплати аліментів понад три місяці.

Колегія суддів акцентує увагу, що матеріали справи не містять жодних конкретних відомостей, які б дозволили ідентифікувати особу боржника та перевірити наявність підстав для відмови у призначенні субсидії. Зокрема, не наведено прізвища, ім`я, по батькові боржника, номера виконавчого провадження, виду та суті заборгованості, а також періоду її виникнення та нарахування.

Вказані обставини мали бути досліджені ГУПФ України в Херсонській області для встановлення наявності передбаченої п.п.7 п.14 Положення №848 підстави відмови у призначенні житлової субсидії.

Відповідач до суду надав лише скріншоти з бази даних ПФУ Підсистеми "Звернення", у яких міститься лише загальне повідомлення про те, що у складі домогосподарства або сім`ї його члена є особи з заборгованістю понад три місяці за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів. Проте вказані скріншоти не містять жодних ідентифікаційних даних щодо виконавчого провадження, особи боржника чи дати виникнення заборгованості.

Як вірно вказано судом першої інстанції, що наведені відповідачем твердження спростовуються даними з Автоматизованої системи виконавчого провадження, у якій міститься єдине виконавче провадження №40191044 щодо ОСОБА_1 боржника, що входить до складу домогосподарства. Вказане виконавче провадження відкрите 14 жовтня 2013 року та має стан завершеного.

Згідно п.4 Порядку №601 якщо для заповнення заяви та декларації недостатньо даних, на підставі яких органами Пенсійного фонду України приймається рішення про призначення/відмову в призначенні житлової субсидії, але при цьому виявлені факти, які потребують додаткової перевірки, строк розгляду спрощеної заяви органами Пенсійного фонду України продовжується на 10 робочих днів.

Також відповідно до п.56 Положення №848 уповноважені органи мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв формально та всупереч п.4 Порядку №601 та п.56 Положення №848 не витребувано уточнюючу інформацію та не вжито всіх заходів для з`ясування обставин і перевірки даних щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.

За таких обставин, колегія суддів вказує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову позивачу у призначенні житлової субсидії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення №21001-25-1 від 11 лютого 2025 року, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України) (п.57).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у ст. 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст. 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Враховуючи вищезазначені правові норми, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Колегія суддів вказує на те, що ОСОБА_1 , зазначаючи про моральні страждання, не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цього факту з діями відповідача.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційних скарг зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.