Справа № 947/22219/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
Зважаючи на наявність постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2025, якою апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції задоволено, рішення Київського районного суду м.Одеси від 27 червня 2025р. скасовано з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , поліцейського 2 взводу 1 роти, 1 батальйону УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вважаю за необхідне висловити наступні заперечення щодо рішення суду у вказаній справі.
Вважаю такий висновок апеляційного суду суперечить приписам статей 3,8, 55 КАС України з огляду на таке.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У Конституції України наголошено на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина. Юридичний склад адміністративного правопорушення та заходи державно-примусового впливу за вчинення правопорушення визначає виключно закон; юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не було визнано в законі як правопорушення, та бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні ( див. Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 та від 12.10.2022; 8-р(І)/2022).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони обґрунтовано.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 13.01.2015, справа 21-364а14, номер судового рішення в ЄДРСРУ 42576399 та Верховний Суд у постанові від 31.10.2024 у справі № 420/8669/23.
Колегія суддів задовольнивши апеляційну скаргу та відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача припустилась суттєвих порушень процедури притягнення особи до адміністративної діяльності.
Так, відповідно до статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 по справі № 338/1/17.
Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та у розділі «ДОКАЗИ» не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фіксування правопорушення (а.с.58-59).
В свою чергу Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото або відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, такі фото або відеозаписи не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 по справі № 524/9716/16-а.
Наведене є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови незалежно від того чи визнавав ОСОБА_1 свою вину чи ні.
Окрім того, погоджуючись із доводами апелянта про наявність складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зробила свої висновки виключно на матеріалах фотофіксації/роздруківка( а.с. 90,91).
Проте з урахуванням того, що згадані докази не зазначенні в оскаржуваній постанові, апеляційний суд зобов`язаний був їх відхилити, як недопустимі у порядку статті 74 КАС України.
Ба більше, вказана роздруківка фотофіксації не завірена належним чином, що унеможливлює використання такого документа в якості письмового доказу, що свідчив би про скоєння правопорушення.
Інших доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема пояснень свідків, матеріали справи не містять.
Так у цих рішеннях ЄСПЛ зазначив, що збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд. Так , у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Так. у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не зазначено, який номер використав позивач, котрий не належить цьому транспортному засобу, а це є істотна ознака складу правопорушення.
Проте, апеляційний суд вдався до самостійного встановлення додаткових обставин, чим порушив принцип рівності сторін.
Не можу погодитись із висновками суду апеляційної інстанції, що позивач у порушення приписів статті 78 КАС України не надав доказів, що він знаходиться на бойовому розпорядженні.
По-перше, суд будучи обізнаним, що позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій, користуючись принципом офіційного з`ясування обставин міг запропонувати позивачу надати такий доказ, проте означеного не зробив.
По-друге, є загальновідомим той факт, що всі бойові розпорядження Збройних сил України та інших військових формувань є державною таємницею, тому логічно, що позивач не зазначив його працівнику Національної поліції та без дозволу розпорядника цієї інформації не може надати і до суду.
По-третє, місцем скоєння правопорушення (згідно оскаржуваної постанови) є Траса М14 57 км. Місцем розгляду справи вказано Миколаївська область. Згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» ( відповідними змінами ) Миколаївська область віднесена до переліку територій, на яких ведуться / велися бойові дії або тимчасово окупованих рф, що, на мою думку , перекладає обов`язок доведення відсутності факту виконання бойового розпорядження саме на відповідача у справі.
Разом з тим не повній мірі погоджуюсь із мотивацією постанови апеляційної інстанції щодо висновку суду першої інстанції, який встановивши, що оскільки транспортний засіб, яким керував позивач, є військовим транспортним засобом, то працівник поліції мав вирішити питання щодо передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що також узгоджується із приписами п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 7.11.2015.
Так, аналізуючи приписи статті 15 КупАП , колегія суддів зазначила, що при порушенні правил дорожнього руху не застосовується штраф як адміністративне стягнення лише до військовослужбовців строкової служби. При цьому, інші військовослужбовці, які керують транспортними засобами, при порушенні правил дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Таким чином з урахуванням виконання позивачем обов`язків щодо забезпечення однією із найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Конституції Украйни, див. п.3.1 Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)2022.), апеляційний суд не навів достатніх та переконливих аргументів щодо неможливості застування у спірних правовідносин приписів статі 15 КУпАП, котрі, у свою чергу, не допускають застосування штрафу до військовослужбовців в умовах правового режиму воєнного стану в Україні.
Суддя О.І. Шляхтицький