Справа № 520/5293/24
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 жовтня 2025 року справа №520/5293/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України

та Територіального управління Державної судової адміністрації

України в Харківській області

та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській

області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної судової адміністрації України (далі по тексту відповідач-1, ДСА України), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (далі по тексту - відповідач-2, ТУ ДСА України у Харківській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач-3, ГУ ПФ України в Харківській області), у якій просить:

- визнати протиправними дії ДСА України щодо виділення ТУ ДСА України у Харківській області бюджетних коштів для нарахування та виплати суддівської винагороди на 2021-2023 роки із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена пунктом 1) частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, та, визнати неправомірними дії ДСА України щодо виділення ТУ ДСА України у Харківській області бюджетних коштів для нарахування та виплати суддівської винагороди на 2021-2023 роки, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 гривні;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України у Харківській області щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1 у довідках за 2021-2023 роки суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена пунктом 1) частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, та, визнати неправомірними дії ТУ ДСА України у Харківській області щодо нарахування суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 гривні;

- зобов`язати ДСА України виділити ТУ ДСА України у Харківській області бюджетні кошти для нарахування та виплати судді у відставці ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено: абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, на 01.01.2021 - 2272 гривень; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 01.12.2021 № 1928-ІХ, на 01.01.2022 - 2481 гривня; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, на 01.01.2023 - 2684 гривні;

- зобов`язати ТУ ДСА України у Харківській області зробити нарахування судді у відставні ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено: абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, на 01.01.2021 - 2270 гривень; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ, на 01.01.2022 - 2481 гривня; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, на 01.01.2023 - 2684 гривні;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести виплату судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 недорахованого та невиплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі уточнених довідок ТУ ДСА України у Харківській області судді у відставці ОСОБА_1 за 2021-2023 роки, відповідно до донарахованої ТУ ДСА України у Харківській області суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, на підставі частини другої та пункту 1) частини третьої статті 135 закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено: абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, на 01.01.2021 - 2270 гривень; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ, на 01.01.2022 - 2481 гривня; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, на 01.01.2023 - 2684 гривні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що відповідачі всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ при обчисленні та виплаті суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 08.06.2023 включно застосували розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений для визначення базового розміру посадового окладу судді згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» тобто з розміру 2102,00 грн, замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року, та який станом на 01.01.2021 становить 2270 грн, станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн, станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн, внаслідок чого виплатили позивачу належну їй суддівську винагороду у меншому розмірі, аніж це визначено статтею 135 Закону України №1402-VІІІ. Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2023.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачам запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позовної заяви та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

ГУ ПФУ України в Харківській області 26.03.2024 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося, отже для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2022 відсутні правові підстави. Також зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Державна судова адміністрація України 28.05.2024 за допомогою системи "Електронний суд" надіслала відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на 2021 рік з 1 січня становить 2102 гривні. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ та до Закону України "Про Державний бюджет України від 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-ІХ прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на 2022 рік та на 2023 рік також становить 2102 гривні.

Третя особа, Державна казначейська служба України, правом надати письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог не скористалась.

Інші заяви по суті не надходили.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Указом Президента України «Про призначення судді» від 04.04.2003 №294/2003 позивача призначено на посаду судді Харківського районного суду Харківської області та наказом голови Харківського районного суду Харківської області від 16.04.2003.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 № 2408/0/15-18 було задоволено заяву позивача про відставку. При цьому був встановлений стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, який, відповідно до вказаного рішення ВРП складає 25 років 08 місяців 03 дні.

Позивача 31.07.2018 відраховано зі штату Харківського районного суду Харківської області у зв`язку з відставкою на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 №2408/0/15-18 «Про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 у відставку» та відповідного наказу Голови Харківського районного суду Харківської області 26.07.2018 №05-05/76.

На протязі 2021-2023 позивач отримував довідки ТУ ДСА України у Харківській області від 02.02.2021 №04-49/42, від 05.10.2021 №04-49/556, від 11.01.2022 №04-49/8 із розрахунку суддівської винагороди для «працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», а не із розрахунку для прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць «для працездатних осіб», як це передбачено пунктом 1) частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, у зв`язку із чим виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводились не в повному обсязі.

В наслідок цього, відповідачами було порушено право судді у відставці на належне матеріальне забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, так як у подальшому, відповідно до вищевказаних довідок ТУ ДСА України у Харківській області від 02.02.2021 №04-49/42, від 05.10.2021 №04-49/556, від 11.01.2022 №04-49/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу нараховувалось і виплачувачось ГУ ПФУ в Харківській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за 2021-2023 роки нижче, ніж передбачено законом.

Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон України №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону України №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді.

Відповідно до частини четвертої-п`ятої статті 142 Закону України №1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, розмір отримуваного суддею у відставці щомісячного довічного грошового утримання залежить від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. І при цьому, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до статті 4 Закону України №1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 Закону України №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону України №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з абзацем четвертим статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», абзацем 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», абзацем 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2 270,00 грн, на 01.01.2022 - 2 481,00 грн, на 01.01.2023 - 2 684,00 грн.

Водночас, у цей період також установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн.

Таким чином, вказаною нормою Закону, разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірах 2 270,00 грн, 2 481,00 грн та 2 684,00 грн, був введений такий вид прожиткового мінімуму, як «для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Позивач вважає, що суддівську винагороду у 2021-2023 має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2 270,00 грн, 2 481,00 грн та 2 684,00 грн.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII (далі - Закон України № 1401-VIII), що набрали чинності 30.09.2016.

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій».

Таким чином, Конституція України, у редакції Закону України № 1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону України №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Таким чином, суд робить висновок про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону України № 1402-VIII.

Оскільки Законом України № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Тобто, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» щодо величини "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону України №1402-VIII, тому не можуть бути застосовані до визначення розміру виплати суддівської винагороди.

Таким чином, обчислення розміру суддівської винагороди, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. є неправомірним.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі 240/3795/22, від 02.08.2023 у справі № 560/5597/22 та від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

Відповідно до частини п`ятої 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII має право на отримання довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2 270,00 грн, на 01.01.2022 - 2 481,00 грн, на 01.01.2023 - 2 684,00 грн.

При вирішенні питання щодо обов`язку відповідача видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.02.2023 року № 7-2, яка набрала чинності 20.03.2023) (далі Порядок № 3-1), перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, винагороди працюючого судді Конституційного Суду України) Пенсійний фонд України повідомляється Конституційним Судом України, Верховним Судом, Вищим судом з питань інтелектуальної власності, Вищим антикорупційним судом - щодо суддів цих судів, Державною судовою адміністрацією України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, судів, що перебувають в процесі ліквідації, у місячний строк з дня виникнення таких підстав (абзац другий пункту 1 розділу IV Порядку № 3-1).

Відповідно до пунктів 2-5 розділу IV Порядку № 3-1 Пенсійний фонд України протягом трьох робочих днів після отримання повідомлення інформує органи, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, про підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та про необхідність підготовки списків одержувачів щомісячного довічного грошового утримання (далі - список).

Органи, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, протягом 5 робочих днів з дня надходження інформації Пенсійного фонду України складають списки за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та подають їх відповідним судам, ліквідаційним комісіям, що здійснюють заходи із ліквідації відповідних судів, або територіальним органам Державної судової адміністрації України (далі - відповідні органи).

На підставі списків відповідні органи видають довідки про суддівську винагороду працюючого судді / довідки про винагороду працюючого судді Конституційного Суду України за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди / винагороди судді Конституційного Суду України, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, для кожного судді, зазначеного в списку. Відповідні органи можуть звертатись до органів, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, із запитами щодо отримання додаткових відомостей, необхідних їм для видачі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.

Довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України надсилаються відповідними органами органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, який надав список, та судді у відставці (судді Конституційного Суду України), щодо якого видана довідка, у місячний строк з дня надходження списку.

Згідно з пунктом 6 розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Абзацом другим пункту 1 розділу ІІ Порядку № 3-1 (в редакції, яка діяла до 20 березня 2023 року) було передбачено, що довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди, видається судом (його правонаступником) (Конституційним Судом України).

Водночас, як встановлено судом, позивач має право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання у належному розмірі, а згідно з пунктом 6 розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться пенсійним органом на підставі довідки про суддівську винагороду, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці), або за зверненням судді у відставці.

З викладеного слідує обгрунтовність права позивача на отримання та надіслання до пенсійного органу оновлених довідок для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи те, що позивач має право на грошове утримання судді у відставці з розрахунку суддівської винагороди, обчисленої у 2021-2023 роках, з урахуванням розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 у сумах 2270,00 грн, 2481,00 грн, 2684,00 грн, а відповідач за заявою позивача не надав таких довідок, що відповідачем не спростовано, то вказана бездіяльність відповідача не відповідає критеріям правомірності, визначених частиною другою 2 статті 2 КАС України.

Тому позовні вимоги задовольняються судом частково у спосіб, визначений у резолютивній частині даного рішення, який є більш ефективним і належним способом для захисту прав позивача, а ніж той, що зазначений ним у позові.

Вимоги зобов`язати відповідача-1 зробити позивачу перерахунок суддівської винагороди не задовольняються судом, оскільки у 2021 - 2023 роках позивач не працював суддею та не отримував суддівської винагороди, а отримував довічне грошове утримання.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області провести виплату судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 недорахованого та невиплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі уточнених довідок ТУ ДСА України у Харківській області судді у відставці ОСОБА_1 за 2021-2023 роки, відповідно до донарахованої ТУ ДСА України у Харківській області суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, на підставі частини другої та пункту 1) частини третьої статті 135 закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено: абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, на 01.01.2021 - 2270 гривень; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ, на 01.01.2022 - 2481 гривні; абзацем третім статті 7 закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ, на 01.01.2023 - 2684 гривні, суд зазначає, що заявлені вимоги звернені на майбутнє та не підлягають задоволенню, оскільки така вимога стосується фактичного виконання даного рішення та може бути вирішена під час виконання рішення суду.

Щодо висновків викладених у постанови Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 щодо прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення розміру суддівської винагороди.

Згідно положень частини 3, 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України №1402-VIIІ) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України №1402-VIIІ, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У пункті 62 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України №1402-VIIІ. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій у розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі № 966-XIV.

За статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону України № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Варто зауважити, що Законом України № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Водночас цим Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу судді застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 1 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас законодавець починаючи з 2021 законами про бюджет на відповідні роки разом із встановленням прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб, ввів новий вид прожиткового мінімуму, а саме: «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Зокрема, у статті 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01.01.2024 відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Слід наголосити, що зміни до Закону України №1402-VIIІ у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період який є предметом розгляду, а також до Закону України №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Відтак враховуючи викладене суд приходить до висновку, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України №1402-VIIІ, які мають пріоритет стосовно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону України №1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). У межах апеляційного перегляду судового рішення в цій справі колегія суддів звертає на нього увагу у сукупності з іншою аргументацією, про яку йдеться вище.

Так, Законом України №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, неправильним є застосування при розрахунку посадового окладу судді іншої величини, відмінної від тієї, що визначена спеціальним законом.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (вулиця Липська, будинок 18/5, місто Київ, 01601, ), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, будинок 36, корпус 2, місто Харків, 61050, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, будинок 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзаців 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2021 - 2270,00 грн, Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2022 - 2481,00 грн, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2023 - 2684,00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області підготувати та надати ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзаців 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2021 - 2270,00 грн, Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2022 - 2481,00 грн, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - виходячи з базового рівня на 01.01.2023 - 2684,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2025.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА