Справа № 740/5081/25
Суддя: Гагаріна Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/5081/25
Провадження № 2-а/740/65/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О., при секретарі Мартиненко Ю.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

02.09.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гринь Л.В. через систему «Електронний суд» звернулася до судуз вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою від 21.08.2025 позивача було протиправноюпритягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП і призначено штраф у розмірі 3400 грн.

Зазначила, що ОСОБА_1 народилася у м. Уссурійськ Приморського краю, російської федерації, є громадянкою російської федерації по факту місця народження. 3 вересня 2008 року безперервно проживає на законних підставах на території України в АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками. Вона навчалася та закінчила школу, отримала середню освіту, а у подальшому закінчила Національний медичний університет ім.Богомольця та отримала диплом магістра. Законність її перебування в Україні підтверджується Посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 12.08.2016, отриманою в Ніжинському відділі ДМС України в Чернігівській області. Має картку платника податків за № НОМЕР_2 від 11.06.2015. Станом на 23.06.2025 вище зазначена Посвідка на постійне проживання в Україні підлягала обміну у разі досягнення нею 25 річного віку. У зв`язку з цим, 21.06.2025 вона звернулася до начальника Ніжинського МВ ДМВ України в Чернігівській області Іваненко С.М. із заявою про обмін посвідки на простійне проживання в Україні у разі досягнення нею 23.06.2025 25-річного віку.

Листом начальника Ніжинського МВ ДМС України Чернігівській області Іваненко С.М. від 05.07.2025 її було повідомлено, що для оформлення та видачі нової посвідки у звязку з обміном по досягненню 25-річного віку, їй необхідно звернутися до УДМС у Чернігівській області для подальшого вирішення питання. 14.07.2025 вона направила листа на електронну пошту Управління ДМС у Чернігівській області та одночасно, 14.07.2025 нею було надіслано рекомендованого листа з додатками, на адресу Т.в.о. начальника Управління ДМС у Чернігівській області.

04.08.2025 вона отримала рекомендованого листа від Т.в.о. начальника Управління ДМС України в Чернігівській області Кран Ю. О. від 30.07.2025, яким її повідомили про прийняття рішення про відкликання її посвідки на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 від 12.08.2016, на підставі пп.5 ст.64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, відклика пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знище посвідки на постійне проживання», затвердженого ПКМУ № 321 від 25.04.2018.

Листом Т. в. о. Начальника Управління ДМС України в Чернігівській області Кран О., від 05.08.2025 їй було розяснено, що так як вона проживає за недійсними документами, а саме: паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон та посвідка на постійне проживання, - яка була відкликана.

Зазначає, що ОСОБА_1 вчасно звернулася до уповноваженого органу про обмін посвідки на простійне проживання в Україні у разі досягнення нею 23.06.2025 25-річного віку, натомість отримала рішення про відкликання посвідки на постійне проживания. Тобто, не приймаючи рішення про відмову у обміні посвідки, було прийнято рішення про її відкликания.

У подальшому, постановою ПН МЧГ 001800 Ніжинського МВ ДМС України в Чернігівській області від 21.08.2025 про накладення адміністративного стягнення її було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1,3 ст.3,9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п.7. п.18 Порядку, затвердженого ПКМУ №321 від 25.04.2019 та накладено штраф у розмірі 3400 грн, за те що нібито вона порушила законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживания на території України за недійсним документом (без обміну посвідки на постійне проживання в України серія НОМЕР_1 від 12.08.2016 по досягненню 25-річного віку), з 24.07.2025. Згідно протоколу ПР МЧГ 001814 від 21.08.2025 у неї було вилучено оригінал посвідки на постійне проживания.

З прийнятим рішенням вона не згодна, вважає його незаконним та таким, що не не відповідає фактичним обставинам, оскільки вона своєчасно звернулася до територіальних органів підрозділів ДМС України з приводу обміну посвідки на постійне проживання, отже нею дотримано порядок пдачі та строки. Вважає, що відповідач допустив щодо неї упередженість. Замість того, щоб розяснити можливість надання простроченого паспорту громадянина російської федерації для виїзду за кордон та обміняти посвідку на постійне проживання, на її звернення про обмін посвідки ухвалено рішення про відкликання.

Стосовно паспорту громадянина російської федерації для виїзду за кордон, зазначає, що термін дії паспорту закінчився вже у період воєнного стану, тому продовжити його вона не могла фізично із-за ліквідації установ, які це могли зробити. Отже, це також свідчить про відсутність у неї умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, не погоджуючись із прийнятим рішенням від 30.07.2025 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.5 п.64 Порядку №332 вона оскаржила його до Чернігівського адміністративного суду.

Просила постанову ПН МЧГ 001800 Ніжинського МВ ДМС України в Чернігівській області від 21.08.2025 про накладення адміністративного стягнення, скасувати, а провадження у справі закрити та стягнути з відповідача судові витрати - 968, 96 грн судового збору та 3000 грн за надання правничої допомоги.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

03.10.2025 на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач вказав, що позивач є громадянкою російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 28.03.2012 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із матірю ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина іммігранта, на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-111. 12.08.2016 УДМС у Чернігівській області оформило позивачу посвідку на постійне проживания серії НОМЕР_3 . 30.07.2025 УДМС у Чернігівській області прийняло рішення №45-ПВ про відкликання посвідки на постійне проживания позивача серії НОМЕР_1 на підставі підпункту 5 пункту 64 Порядку оформления, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищения посвідки на постійне проживания (базі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Оскільки позивач досягла 25-річного віку 23.06.2025, вона повинна була подати передбачені п.40 Порядку документи для обміну посвідки на постійне проживання протягом одного місяця із зазначеної дати. Проте, вона не звернулася у визначений строк, належним чином до УДМС у Чернігівській області з необхідним переліком документів у встановлений закононодавством строк для обміну посвідки на постійне проживання, тому посвідка, яка підтверджувала її право на постійне проживання в Україні, була відкликана на виконання вимог пп. 5 п.64 Порядку.

21.08.2025 на підставі ч.2 ст.203 КУпАП за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: за проживання на територи України за недійсним документом, без обміну посвідки на постійне проживания по досягненню 25-річного віку, стосовно позивача посадовою особою Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ № 001814.

Відповідно до наданих позивачем письмових пояснень від 21.08.2025 вона свою провину визнала, що було враховано при визначенні розміру накладеного штрафу як обставина, що помякшує відповідальність. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 21.08.2025 посадовою особою Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області винесено постанову серії ПН МЧГ №001800 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн, що є мінімальним розміром штрафу за частиною другою статті 203 КУпАП. Вищезазначена постанова про накладання адміністративного стягнення була отримала позивачем 21.08.2025, що підтверджується її підписом, та була виконана 22.08.2025 шляхом сплати штрафу в сумі 3400 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн вважає неспівмірними та жодним чином не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

06.10.2025 від представника позивача адвоката Гринь Л.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що разом із заявою позивач подала копію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , копію паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданого 30.08.2017 та строком дії до 30.08.2022, копію картки платників податків, копію витягу з реєстру територіальної громади, копію протоколу про адміністративне правопорушення серій ПР МЧГ № 001255 від 15.12.2023, копію постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення серії ПЗ МЧГ №000015 від 15.12.2023 та копію листа Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області № Ш-9/6/7423-25/7423.1/9-25 від 05.07.2025.

21.08.2025 Ніжинським відділом УДМС у Чернігівській області позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме за проживания на території України за недійсним документом, без обміну посвідки на постійне проживания по досягненню 25-річного віку, за ч.2 ст.203 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.

Причиною відкликання посвідки на постійне проживания позивачки відповідач вказує, зокрема, що для обміну посвідки на постійне проживання іноземець повинен подати необхідний перелік документів, а саме дійсний паспортний документ. Проте, строк дії оформленого на імя позивача паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_4 закінчився 30.08.2022. Дійсного паспортного документа позивачем не надано, докази наявності в неї дійсного паспорта в матеріалах справи відсутні.

Відповідач не заперечує того, що вона є громадянкою російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 28.03.2012 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із матірю ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина іммігранта на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III. 12.08.2016 УДМС у Чернігівській області оформило позивачці посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

До відзиву відповідач надав копію дозволу на імміграцію в Україну, виданий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці російської федерації, Приморського краю, м.Уссурійська, громадянці російської федерації, паспорт НОМЕР_5 від 15.06.2000, виданий 252-015, про те, що її на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозволено постійно проживати в Україні. Разом з нею дозвіл на імміграцію в Україну отримали й малолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також надана копія посвідки на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_6 на імя матері, ОСОБА_2 , де вказані діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дана посвідка видана безстроково.

Отже, на даний час позивач на законних підставах має дозвіл на імміграцію в Україну, разом із матірю ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина іммігранта на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-111. Фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не замінив позивачу посвідку на постійне проживання без наявності підстав для відмови у такому оформленні.

Відповідно до ч.2 п.32 Порядку №321 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

Іноземці та особи без громадянства, які отримали дозвіл на імміграцію на підставі пункту 9 або 10 частини другої, пункту 1-1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився або який підлягає обміну, якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй Про територіальну цілісність України від 27 березня 2014 року № 68/262 ( пункт 32 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 573 від 16.05.2025).

Отже, вилучення посвідки на постійне проживання здійснене за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, що зумовило порушення необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми ст.12 Закону №2491-ІІ.

20.10.2025 від представника позивача адвоката Гринь Л.В. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі №620/9319/25.

На підставі ст.262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що предметом оскарження у даній справі є постанова серія ПН МЧГ № 001800 від 21.08.2025 у справі за ч.2 ст.203 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.2 ст.2 КАСУ, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст.245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації та з 2012 року постійно проживає на території України.

У 2015 році про ОСОБА_1 внесено відомості до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.9).

12.08.2016 у зв`язку з досягненням 16 років, позивачу ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , яка підтверджувала її право на постійне проживання в Україні.

21.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до начальника Ніжинського МВ ДМВ України в Чернігівській області Іваненко С.М. із заявою про обмін посвідки на простійне проживання в Україні у разі досягнення нею 23.06.2025 25-річного віку. У заяві зазначила, що термін дії закордонного паспорта закінчився 30.08.2022, але у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації вона не змогла продовжити термін дії закордонного паспорту (а.с.15).

На звернення позивачки, щодо обміну їй посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням нею 25-річного віку, Ніжинський відділ УДМС у Чернігівській області листом № Ш-9/6/7423-25/7423.1/9-25 від 05.07.2025 надав роз`яснення щодо порядку обміну посвідки на постійне проживання в Україні та повідомив про необхідність звернення до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області для отримання зазначеної адміністративної послуги (а.с.17).

14.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою, в у якій також просила обміняти їй посвідку на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку. Разом із заявою вона подала копію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , копію паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданого 30.08.2017 та строком дії до 30.08.2022, копію картки платників податків, копію витягу з реєстру територіальної громади, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ № 001255 від 15.12.2023, копію постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення серії ПЗ МЧГ № 000015 від 15.12.2023 та копію листа Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області № Ш-9/6/7423-25/7423.1/9-25 від 05.07.2025 (а.с.13-14).

30.07.2025 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення № 45-ПВ про відкликання посвідки на постійне проживання позивачки на підставі підпункту 5 пункту 64 Порядку №321 (а.с.11).

За результатами розгляду заяви позивача від 14.07.2025 Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області листом № Ш-102/6/7401-25/7401.5/139-25 від 05.08.2025 надало роз`яснення щодо встановленого законодавством порядку обміну посвідки на постійне проживання, зокрема стосовно необхідності надання дійсного паспортного документа іноземця, та повідомило про відкликання оформленої на ім`я позивачки посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

21.08.2025 відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №001814 за ч.2 ст.203 КУпАП (а.с.8-9).

Того ж дня начальником Ніжинського відділу УДМС України в Чернігівській області Іващенко С.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧГ №001800 від 21.08.2025, відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн (а.с.21-22).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 21.08.2025 о 10-05 год за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживала на території України за недійсним документом (без обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 по досягненню 25-ти річного віку), з 23.06.2025. Місце скоєння правопорушення: Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Яворського, 1.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон №3773-VІ) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленимиКонституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону №3773-VІ іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Законом України від 07.06.2001 №2491-III «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-III) визначено умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частинами 1 та 2 ст.5 Закону №3773-VІ передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у ч.1 ст.4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Підставою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства є дозвіл на імміграцію в Україну.

На підставі пп. 3, 4, 6, 7, 8 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників. Посвідка видається строком на 10 років.

У разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну. Обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія); 6) набрання законної сили рішенням суду, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДМС про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, на підставі якого дозвіл на імміграцію вважається чинним.

За оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін справляється адміністративний збір у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з пунктом 16 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Пунктом 7 Порядку №321 визначено, що обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки.

Пунктом 18 Порядку №321 передбачено, що у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

За приписами пункту 21 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства, зокрема для обміну посвідки, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (пункт 22 Порядку № 321).

Відповідно до п.40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства;

Іноземці та особи без громадянства, які отримали дозвіл на імміграцію на підставі пункту 9 або 10 частини другої, пункту 1-1частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», для оформлення посвідки у зв`язку із втратою або викраденням можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився або який підлягає обміну, якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27.03.2014 №68/262.

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;

7) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності);

8) витяг з реєстру територіальної громади (у разі наявності).

Рішенням Чернігівського окружного суду від 17.10.2025 у справі №№620/9319/25 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасувано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про відкликання виданої ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 12.08.2016. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2025 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням нею 25-річного віку, відповідно до положень Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , є громадянкою російської федерації, яка 28.03.2012 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із матір`ю ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина іммігранта на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону № 2491-III.

Відповідно посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 на ім`я матері, ОСОБА_2 , де вказані діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посвідка на постійне проживання в Україні видана ОСОБА_2 безстроково.

Тобто, на момент прийняття відповідачем рішення про відкликання виданої ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні, позивач на законних підставах мала дозвіл на імміграцію в Україну, разом із матір`ю ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина іммігранта на підставі п 6 ч.2 ст.4 Закону № 2491-III.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. (ст. 10 КУпАП)

Іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. (ст. 16 КУпАП)

Згідно ч.2 ст.203 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом ст.ст.245, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Згідно ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, складений відповідачем протокол розглядається як носій доказової інформації, у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, показання свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали тощо), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, адже позивач належним чином звернулася до органів Державної міграційної служби із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у звязку з досягненням нею 25-річного віку, та саме через дії відповідача щодо розгляду заяви зумовили порушення позивачем правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, що свідчить про відсутність умислу позивача на вчинення вказаного правопорушення та, відповідно, складу адміністративного правопорушення.

У свою чергу відповідачем вищевикладене не спростовано та не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Суд зазначає, що позивач при оформлені обміну посвідки на постійне проживання в Україні виконала всі взяті на себе обов`язки, та надала всі необхідні документи протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин. Однак, не зважаючи на це, відповідач прийняв оскаржуване рішення, яке не містить в собі легітимну мету, в розріз з принципом правової визначеності та пропорційності, чим порушив права та законні очікування позивачки.

Так, 30.07.2025 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення № 45-ПВ про відкликання посвідки на постійне проживання позивачки на підставі підпункту 5 пункту 64 Порядку №321, тобто коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Пунктом 18 Порядку №321 визначено, що у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Між тим, встановлено, що позивач ОСОБА_1 24.06.2025 вперше звернулася до Ніжинського відділу УДМС із заявою в якій просила обміняти посвідку на постійне проживання в Україні, а у подальшому звернулася до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою, в у якій просила обміняти їй посвідку на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку, - 14.07.2025, тобто протягом строку визначено п.18 Порядку №321.

05.08.2025 Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області надало роз`яснення щодо встановленого законодавством порядку обміну посвідки на постійне проживання, зокрема стосовно необхідності надання дійсного паспортного документа іноземця, та повідомило про відкликання оформленої на ім`я позивачки посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 від 12.08.2016.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що термін дії закордонного паспорта ОСОБА_1 закінчився 30.08.2022, але у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації вона не змогла продовжити термін дії закордонного паспорту.

У відповідності з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вищевказане свідчить про порушення законодавчих гарантій обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.ст.251, 283 КУпАП, обґрунтування позивача знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявна квитанція до платіжної інструкції від 07.08.2025 № П3363079 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн, у зв`язку із позивачу слід повернути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-2 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи свідчать, що, на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача адвокатом Гринь Л.В. надано ордер на надання правничої допомоги Серія СВ №1138178 від 31.08.2025, договір про надання правничої допомоги від 30.08.2025, укладений із позивачем; звіт про виконані роботи до договору про надання правничої допомоги від 05.10.2025.

Згідно з указаними вище документами вартість правничої допомоги адвоката у справі про адміністративне правопорушення становить 3000,00 грн.

В силу вимог ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29.11.2021 у справі № 420/13285/20, від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18 вказав наступне: відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічні правила застосовуються у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а, від 18.03.2021 у справі №520/4012/19, від 23.04.2021 у справі №521/15516/19, від 14.06.2021 у справі №826/13244/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції, зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Суд, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; предметом спору є постанова про накладення штрафу у розмірі 3400 грн; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування та не потребує збирання значного обсягу доказів.

Беручи до уваги вищевказані обставини, клопотання відповідача про зменшення витрат, суд вважає розумно обґрунтованим, справедливим та співмірним розміром відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за надані послуги - 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст.250, 257-263, 286 КАС України, суд,-

постановив:

позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ПН МЧГ № 001800 від 21.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.203 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн та закрити провадження по справі.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, , за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, , 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, місцезнаходження юридичної особи: 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 51-а; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37804450.

Суддя Т.О.Гагаріна